Tere tulemast saatesse!
Süüria sõja kaheksas aasta
läheneb lõpule
ja algamas on lõpumäng,
kus Venemaal, USA-l, Iraanil, Türgil ja Iisraelil on kõigil oma roll.
Stuudios on dr Nir Boms
Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskusest,
TV7 analüütik Amir Oren
ja professor Zeev Hanin Bar Ilani ja Arieli Ülikoolidest.
Hr Oren, kas räägiksite Süüria kriisi viimastest sündmustest?
Omanäolises Lähis-Idaski
on Süüria 8-aastane kodusõda
unikaalne juhtum.
Bashar Assad on vastu pidanud.
Süürias on ida ja lääs kohad vahetanud.
Ameeriklased võitlevad ISISe vastu Eufrati jõe idakaldal.
Neid on ka lõunas Al-Tanfis, Jordaania piiril.
Venelased on aga jõe läänekaldal,
eriti Vahemere rannikul,
kus on merebaas Latakias ja õhubaas Khmeimimis.
Venelased juurduvad sinna üha rohkem,
kuni ameeriklased taas koju tahaksid.
Ameeriklased, venelased ja koalitsiooni blokkide juhid
arutavad nüüd Genfis mingit rahumudelit.
Või vähemalt tutvustatakse seda Genfis, kuigi visandatakse mujal.
Hetkel on edumaa venelastel,
kuid ka ameeriklased pole alla andnud.
Süüria sõda algas rahvaülestõusuna seoses Araabia kevadega.
See jätkus kodusõjana,
etnilise käepikendussõjana,
kuid peagi sai sellest
regionaalsete jõudude konfliktikese.
Siis jagunes maa idaks ja lääneks.
Sõda oli toonud riiki eri tegijaid Lähis-Idast ja maailmast,
ja peagi tulid venelased ja ameeriklased.
Kaasa lõid ka iraanlased,
mis teeb muret Iisraelile, Jordaaniale ja USA-le.
Assad ei võitnud tegelikult sõda,
vaid selle võitis talle tema poolele asunud telg.
Süüria sõjas algab uus faas,
mida võiks ehk nimetada sõjajärgseks ajaks.
Sõda pole siiski täiesti möödas,
kuna Süürias on endiselt
Ameerika, Türgi, Iraani ja Vene vägesid.
Nad polnud riigis enne sõda, vähemalt mitte praeguses mastaabis.
Süüria sõda, mille eest on põgenenud üle 7 miljoni süürlase,
ja kus on hukkunud ca miljon inimest,
pole veel täiesti möödas.
Nagu Nir ja Amir ütlesid,
on Süüria regionaalsete jõudude konfliktilava,
sh ka kahe suurriigi, Venemaa ja USA oma.
Kõik need pooled tõlgendavad
praktilist olukorda omal moel.
Venemaa kuulutas sõja lõppenuks
ja Venemaa koos liitlastega selle selgeks võitjaks.
USA on aga korduvalt öelnud, et sõda pole läbi
ja tõeline sõda uute vaenlaste vastu on alles algamas.
Sõda siis jätkub, nagu mu kolleegid ütlesid.
Samas tuleb arvestada ka teise Ida-Lääne vahel oleva riigiga,
milleks on Ukraina.
See on Süüria sündmustega lähedalt seotud.
Venemaa kodusõda Ukrainas ja Ida-Ukraina vägede vahendusel
on tegelikult lõppenud.
Ees on väga pikk jäätunud konflikt Ida-Euroopas.
Nüüd on Venemaa valmis läbirääkimisteks USAga
Süüria ja Ukraina olukordade vahetamise teemal.
Paari aasta eest poleks see kõne allagi tulnud.
Üha rohkem räägitakse pakettlahendusest.
Nüüd ootame infot
peaminister Netanyahu ja president Putini aruteludelt
ja president Putini ja president Trumpi kohtumise tulemusi.
Mõtlete kohtumisi Pariisi rahukohtumisel.
See hõlmas lühidat vestlust Süüria olukorra teemal. Hr Oren?
Pariisi kohtumisel arutati peamiselt
tegeliku kohtumise korraldamist.
Netanyahu, Putin ja tõlk kohtusid vaid mõne minuti.
Seda tehti, kuna Netanyahu ütles varem, et ei tule konverentsile,
kui ta Putiniga kohtuda ei saa.
Nii päästis ta oma maine.
Kui Venemaa kolme aasta eest Süüriasse tuli,
tõlgendati seda ühemõtteliselt nii,
et Venemaa tuli aitama oma sõpra Bashar Assadi.
Asi oli siiski vastupidi.
Venelased tahtsid Vahemerele uut Kaliningradi,
isiklikku eritsooni mere- ja õhubaaside ja raketivalmidustega.
Selleks oli vaja sõbralikku režiimi, kes neid kutsuks,
et nad poleks seal Süüria valitsuse tahte vastaselt.
Seepärast vajavad nad Assadi või kedagi tema sarnast.
Venelased on tulnud, et jääda.
See on osa Venemaa riiklikust julgeolekudoktriinist.
USA riiklik julgeolekudoktriin on selle vastand.
USA ei taha osaleda Süüria riigi ehitamises,
välja arvatud majanduslikus mõttes, kui USA firmad sellest kasu saaksid.
Ta ei taha siiski Süüriat omale koormaks.
Ta tahab vaid kuulutada võitu ISISe üle ja koju minna.
Sõda on kallis lõbu. Seepärast kuulutatakse aeg-ajalt võite välja.
See jätab mulje, et midagi on siiski saavutatud.
Kuna venelased tahavad sinna jääda,
vajavad nad mingil tasemel stabiilsust.
Selleks peavad nad žongleerima eri poolte vahel.
Pärast seda, kui venelased hakkasid 2015. a tõeliselt
Süüria sõja suunda muutma,
on neil õnnestunud pidada dialooge ja sõlmida kokkuleppeid
kõigi asjaosalistega,
ameeriklaste, iraanlaste, iisraellaste, jordaanlaste
ja türklastega.
Venemaa on toonud pooli kokku, vahel väljapoole jäänute kahjuks.
Ta sõlmis Iisraeliga hea koordinatsioonimehhanismi.
Septembris tulistasid süürlased alla Vene lennuki
ja Venemaa süüdistas selles
samal ajal toimunud Iisraeli rünnakut.
Lõppkokkuvõttes on koordineerimine siiski hästi töötanud.
Venemaa püüab kõiki pooli nii palju vaos hoida,
et suudab säilitada seda oma Lähis-Ida Kaliningradi.
Ta taotleb stabiilsust oma huvide edendamiseks.
Põhimõtteliselt olen nõus,
kuid vaatan asja veidi teisest perspektiivist.
Teoorias tahab Venemaa oma Kaliningradi Vahemere idaossa.
Assadi valitsus pole tegelikult tema liitlane, vaid protežee.
Samas teab Putin, et tal pole resursse seda üksi ülal pidada.
Putin on kaotamas oma usutavust
venelaste silmis.
Tema toetus on siiski ca 60 protsenti,
kuid mitte enam 90% nagu paari aasta eest.
Viimastel kohalikel valimistel kaotas valitsuspartei tähtsaid alu.
Neis piirkondades võitsid häälteröövlid,
kelle kampaaniad olid minimaalsed.
Need olid selged protestihääled.
Putin peab oma rahva ees tugeva juhina esinema.
Samas pole tal piisavalt ressursse,
seepärast tahab ta iraanlasi Süürias hoida.
Iraan ei usu, et ta on Venemaa klient,
vaid Süüria valitsuse patroon.
Seepärast esinevad iraanlased Moskvas võrdsete partneritena.
Moskval on seega võimatu suhe nii Teherani kui Jeruusalemmaga.
See on sama võimatu suhe nagu filmis Pretty Woman.
Venelased on hämmingus ega tea mida teha.
Naasite äsja Moskvast.
Kas teil jäi mulje,
et Moskva on pöördumas Teheranist Jeruusalemma suunas?
Seal on kaks koolkonda.
Üks neist ei pea enam Iisraeli partneriks.
Venemaa on nurka surutud, ja ta peab otsustama.
Putin on seda mängu paar aastat mänginud,
nii et on arendanud suhet nii Teherani kui Jeruusalemmaga.
Ühe koolkonna järgi on nüüd aeg valida ja valik on tehtud.
Putin pole antisemiit ja ta ei taha konflikti Iisraeliga,
aga kui Venemaa peab valima, valib ta Iraani.
Teine koolkond peab seda konflikti marginaalseks,
ning laseks Iisraelil teha, mis vaja,
peaasi et ta ei räägi sellest rahvusvahelisele meediale.
Ise usun, et Kremlis, välisministeeriumis, Smolenski turul
ja peastaabis pole lõplikku otsust veel tehtud.
Geograafia on saatus, öeldi kunagi.
Süüria on Iisraeli naabermaa ja seepärast nii koorem kui eelis.
Iisrael ei saa Süüriat omapead jätta.
Iraan taotleb pääsu Vahemerele Süüria ja Liibanoni kaudu,
kuid tal on ka teisi tegevusvälju.
Venemaa kasutab nüüd ära 17. septembri intsidenti,
kus süürlased tulistasid alla vene luurelennuki.
See näitab muide, kui halvasti venelased oma õpilasi juhendavad.
Süürlased on ju venelaste õpetatud.
Venemaa on kasutanud juhtumit Iisraeli-suhte jahendamiseks.
See oli täpselt kaalutletud käik.
Aga kui Süüria rahumudelit ja võimujagamist Assadi võimu all
teostama hakatakse,
peab Venemaa hakkama saama Süüria naabermaa Iisraeliga.
USA jaoks on Süüria vaid üks pool piirkonnast,
mida ISIS on vallutada püüdnud.
Teda huvitab ka Iraak, aga mitte Venemaa.
USA on Iisraeli partner
lahingus ISISe vastu Süürias ja Iraagis,
ja mis veelgi tähtsam, Iraani vastu Süürias ja Iraagis.
Iraanlased kolisid oma raketid ja teised relvad Iraagi kõrbe,
kus nad arvasid neid Iisraeli ulatusest väljas olevat.
Iisrael on oma tegevust siiski USAga koordineerinud,
ja saanud loa seal tegutseda.
Iisraelil ja USA-l pole seni olnud
ühiseid lahinguoperatsioone.
Avalikult. - Isegi salaja veel mitte.
Nii Washington kui Jeruusalemm on selle suhtes väga resoluutsed.
Erinevalt üldistest uskumustest selliseid lahinguoperatsioone pole,
kus iisraellased ja ameeriklased kõrvuti ründaksid.
Peastaabi tasandil on siiski palju koordineerimist.
Ameeriklased on lasknud Iisraelil tegutseda ka Iraagis,
mis on nende territoorium.
Ilma ameeriklaste loata Iisrael seal ei tegutseks.
Iraan eksis, kui arvas, et kuna Süüria on liiga ohtlik,
saab ta Iisraeli vastu Iraagis tegutseda.
Dr Boms, olete uurinud Iraani transiiditeid
Iraagi, Süüria ja Liibanoni kaudu.
Kui tähtis näitelava on Iraak Süüria sündmuste seisukohast?
Iraak jääb tähtsaks näitelavaks samal põhjusel kui Süüriagi.
Iraani taotletav koridor nimega Šiiitlik poolkuu,
kus Iraanist tuleb Iraagi ja Süüria kaudu mitmeid maismaateid Liibanoni,
kuulub lahutamatult Iraani laiemasse Lähis-Ida strateegiasse.
Ta püüab moodustada endale sobivat telge
ja poliitilisi liite.
See on tal korda läinud Liibanonis,
kus tema toetatud terrorirühmitus on tugevam kui riigi enda armee,
kes peaks seda kontrollima.
Iraagis käib samasugune võitlus
Iraani toetatud relvarühmituste
ja Iraani vastaste toetatud tegijate vahel.
Nagu ISIS on näidanud, on kõik üks ja sama näitelava.
Piirid on kaotatud. See on ühtne ökosüsteem.
Venemaa ja Iisraeli koordinatsioon on kestnud nii kaua
ja arvatavasti kestab ka edaspidi,
kuna Venemaa ei vaja tegelikult Iraani mõjuvõimu Süürias.
Venemaa tahab stabiilsust ja teab, et Iraanil pole eriti sõpru.
Kui Iraan püüab piirkonda destabiliseerida,
peab Iisrael sellele reageerima, nagu on tihti tehtudki.
Mida rohkem Süürias iraanlasi on,
seda rohkem seda juhtub.
Venemaa vajab stabiilsust, et sõja saavutusi ära kasutada,
seoses gaasi, nafta, infrastruktuuri ja ülesehitamisega.
Stabiilsus on võimatu seni, kuni Iraan on seal.
Mida mõtleb Vene välisminister Lavrov kui ütleb iisraellastele,
et nõudmine iraanlaste lahkumiseks Süüriast
on ebarealistlik?
Kas seda, et Venemaa tahaks seda teha,
aga ei suuda seda hetkel?
Või seda, et ei taha iraanlasi täiesti välja ajada,
vaid hoiab neid seal, mingil määral nõrkadena,
kuna Venemaal pole piisavalt ressursse olukorra kontrollimiseks.
Usun pigem viimast selgitust.
Kuid mis juhtub pärast Venemaa ja Iisraeli suhetes?
Kas Venemaa ütleb, et Iisrael võib vaikselt oma huve kaitsta
ja punane joon läheb siit?
"Kui jääte piiri sisse, oleme teiega,
aga kui selle ületate, nagu septembris juhtus,
peame sellele reageerima."
Teine küsimus on, kas punaste joonte üle võib vaielda.
Kõnelused on käimas ja ootame tulemusi.
Kolmas, kuid mitte vähem tähtis, on Venemaa rahvastik.
Osa rahvastikust on uhke selle üle, et Putin on Venemaa jalule tõstnud,
ja et Venemaa tegutseb taas nagu superriik.
Miks mitte kasutada ressursse rohkem venelaste heaoluks
ja jätta Süüria omapead?
"Võime aidata, kuid me ei pea kõik probleeme lahendama."
Teine nägemus on,
et kuna venelased on seal, tuleb sinna jääda,
nagu Sevastopolisse, Ida-Ukrainasse, Ida-Moldovasse ja Armeeniasse.
Mida Venemaa siis tegema peab?
Ehk esimest korda siin studios ütlen: ma ei tea.
Kommenteerin seda Iisraeli soovi,
et iraanlased Süüriast täiesti välja aetaks.
Prof Hanin tsiteeris
välisminister Lavrovi.
Vähemalt seni on kokku lepitud,
kas 80 või 100 kilomeetri kauguses Iisraeli piirilt.
Iisraellaste ja venelaste vestlused paljastavad,
miks vaieldakse 80 ja 100 kilomeetri vahel.
Venelased nõuavad Iisraeli piiriks 1967. aastale eelnenud piiri.
100 kilomeetrit loetakse Kinnereti järvest,
kust piir kulges enne Kuue päeva sõda.
Iisrael nõuab piiriks praegust piiri.
Iraan on seega teisejärguline teema.
NSVL ja nüüdne Venemaa on lubanud Süüriale,
et Golan läheb läbirääkimistele "rahu maa eest" mudeli alusel,
kui algavad rahukõnelused.
See võib juhtuda aasta või viie pärast,
või määramatus tulevikus.
Kui Venemaa saaks Golani kõrgustiku Süüriale,
oleks Süüria nii tänulik,
et Venemaa positsioon oleks seal vankumatu.
Ma ei usu, et Venemaa tühistaks kõik Putini ja Netanyahu kokkulepped.
Vaid poole aasta eest teatas Venemaa taas,
et Süüria sõjajärgses kokkuleppes arvestatakse Iisraeli seisukohaga,
kui Golani üle kõneldakse.
Kas usud, et see on muutunud?
1975. a tegid Iisrael ja Egiptus teise vahelepingu Siinai suhtes.
Peaminister Rabin kartis,
et sellest saab pretsedent Golani-kõnelustele.
Ta tahtis president Fordilt lubadust,
et USA Iisraelile selles survet ei avaldaks.
Ford lubas Iisraeli rahvale "suurt kaalu" anda.
Mida see tähendab?
"Arvestan teie seisukohaga ja teen oma otsuse."
Moskva pole Washington.
Kaugel sellest, et Vene majandus on sama väike kui Itaalia oma.
Texase suurune. Texas on tegelikult suurem.
Saateaeg on lõpukorral. Saate sõna lõpukommentaarideks
ja tulevikuprognoosideks. Dr Boms?
Sõjas algab uus faas.
Süüria rahvaülestõus on läbi ja Süüria sõda läheneb lõpule,
kuid regionaalne käepikendussõda
ning Iisraeli ja Iraani sõda
on kahjuks alles algamas.
Kõik see, millest siin räägitud on,
on võimalik.
Algatajadki ei tea,
mis nende tegevuse tulemus on.
Kõik poliitilised pooled
püüavad määratleda oma punaseid ja rohelisi jooni.
Otsus tehakse arvatavasti siiski varsti.
Küsiksin veel teilt, dr Boms,
et kui Iraan kogeb end nurka surutuna,
kas ta ründab Süüriast
Hezbollah' vahendusel Iisraeli,
et juudiriigiga sõda alustada?
See pole kerge,
kuid viimaste kuude jutud kolmandast Liibanoni sõjast
ja teisest rindest Süürias
on seotud viimaste aastate tegevusega Süürias,
ka Iisraeli rohkem kui 200 õhurünnakuga Iraani objektide vastu.
Süürias on 22 Iraani baasi ja neid ehitatakse ka Liibanoni.
Iraan ehitab sõjajõudu, millel on vaid üks mõte.
Liibanonis on 130 000 raketti Iisraelile suunatud
ja nüüd tegutseb Hezbollah Süürias.
Seda stsenaariumit iisraellased muidugi kardavad.
Seni on Iisrael Süürias sõja Iraani vastu võitnud.
Miski pole püsiv,
kuid seni pole iraanlastel õnnestunud
Süüriasse Iisraeli vastu kindlustust ehitada.
Nende baasid on hävitatud.
Nad võivad püüda reorganiseeruda,
kuid nad pole hetkel ohuks. Hezbollah siiski on.
Põhjarinne pole tingimata ühtne.
Süüria ja Liibanon ei moodusta Iisraelile tingimata ühtset ohtu.
Iisrael peab neid eraldi käsitlema.
Süüria iseenesest hetkel Iisraeli jaoks probleem pole.
Venemaa kohalolu võib olla stabiliseeriv faktor,
peaasi et seal iraanlasi pole.
See rinne võib ka rahuneda, kui iraanlased välja saadakse.
Olen nõus.
Iisraelil pole probleeme kellegi teisega peale Iraani.
Kui Amiri stsenaarium teostuks, poleks sellest midagi paremat.
Aga kas see teostub?
See on tänaseks kõik.
Aitäh, dr Boms, Amir Oren ja prof Hanin!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri