Tere tulemast saatesse!
Iisraeli suhted
mõõduka araabiamaailmaga
on arenenud avalikust saladusest avaliku näituseni.
See tekitab küsimusi Iisraeli nähtava avaliku aktsepeteerimise suhtes
araablaste domineeritavas regioonis.
Stuudios on Danny Ayalon, Iisraeli endine asevälisminister,
ja suursaadik USAs, TV7 analüütik Amir Oren,
dr Nir Boms, Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskuse teadur
ja kol. ltn reservis Reuven Ben Shalom
kultuurianalüütik ja The Jerusalem Posti korrespondent.
Hr Oren, tehke väike ülevaade antud teemast.
Peaminister Netanyahu käis Omaanis
väga avalikult,
käies 1990. aastate Iisraeli peaministrite jalajälgedes.
Seda pole siiski toimunud 20 aastat.
Mitmed Iisraeli ministrid
käisid samuti Abu Dhabi spordiüritusel.
"Araabia lahel", mitte Pärsia lahel,
suhtutakse Iisraeli eksistentsi positiivsemalt.
Aga kas see võib viia diplomaatilise tunnustuseni
ning hiljem isegi rahulepingute
ja suursaadikute vahetamiseni?
Ehk naaseb ka Danny Ayalon välislähetusse neis riikides.
Araabiamaailmas pole veel iseenesestmõistetav,
et järgmine loogiline samm
on diplomaatiliste suhete sõlmimine Iisraeliga.
Seda raskendab ikka veel väike, aga visa probleem -
palestiinlaste ja Iisraeli konflikt.
Paljud araabia riigitegelased,
kellel on Iisraeliga parimad julgeolekusuhted,
on vastu suhete tõstmisele diplomaatilisele tasemele,
enne kui lahendatakse palestiinlaste küsimus.
Suursaadik Ayalon,
kui peaminister Netanyahu oli käinud Omaanis,
teatas Omaani välisminister Manamas,
et on aeg aktsepteerida Iisraeli Lähis-Ida lahutamatu osana.
See tekitas kahjuks vastulausetetormi.
Ka Saudi Araabia välisminister Adel Al-Jubeir ütles,
et kui Iisrael ei aktsepteeri araablaste rahualgatust
Iisraeli ja palestiinlaste konflikti lahendamiseks,
ei saa Saudi Araabia ja teised mõõdukad araabiamaad
Iisraeli aktsepteerida. Kuidas need kokku sobivad?
Lähis-Ida on keset dramaatilisi muutusi.
Sellel on kaks põhjust.
Üks on Iraani agressiivsus
mõõdukate sunniitlike riikide vastu.
Iraan ähvardab ka nende olemasolu,
või vähemalt nende kuningakodasid.
Araabiamaailma tormide järel
või "araabia kevade" järel, nagu seda ilustavalt kutsutakse,
on neid ohustanud ka radikaalne islam.
Neis kahes asjas
on nende usaldusväärseim ja võimekaim liitlane Iisrael.
Näeme siin kattuvaid huve.
Lisaks on palestiinlaste teema tähtsus maailma päevakorras kahanenud.
See ei vaeva enam araabia juhte.
See kõik on viinud koostööni, mis on minu meelest täiesti loomulik.
Iisrael võib anda araabiamaadele ka tehnoloogilist abi.
Araablased kardavad maailma, mis on täis elektriautosid,
ja mille sõltuvus naftast väheneb või kaob täielikult.
Seepärast tulevad nad meie väravasse,
sõbralike kavatsustega.
Nüüd on Omaan näidanud, et seda ei kardeta väljendada.
Sellelgi on kaks põhjust.
Üks on palestiinlaste teema nõrgenemine, nagu mainisin.
See ei tekita nende maade tänavail enam möllu.
Teine on Trumpi poliitika ja juhiroll.
Araabiamaad on ühinenud Trumpi USAga.
Sellised seosed ilmnevad üha enam.
Ma ei usu, et peagi suursaatkondi avatakse,
nii et praegu veel kohvreid ei paki.
Sidemed siiski lisanduvad ja USA osaleb üha enam.
See on Lähis-Idale kasuks.
Küsiksin teilt, dr Boms, peaminister Netanyahu avalduse kohta,
mille ta tegi hiljuti Euroopas käies
seoses Khashoggi väidetava atentaadiga
Saudi Araabia konsulaadis Istanbulis.
Netanyahu ütles, et kuigi see juhtum on "kohutav",
ei tule sellele liiga suurt kaalu anda,
vaid endiselt tuleb keskenduda Iraanile
ja Saudi-Araabia stabiilsus on selle seisukohast tähtis.
Iisrael on seega ehk esimene riik,
mis on selles asjas Saudi Araabiale toetust avaldanud.
Kas see signaliseerib araabiamaailmale,
et Iisrael on valmis nende kõrval seisma
ka kõige kargema surve all?
Iisrael pole esimene riik,
kes selles suunas on rääkinud.
USA on selliseid sõnumeid edastanud.
Peaminister ootas paar nädalat tolmu langemist,
ja tegi seejärel selle, oma perspektiivist mõistliku avalduse.
See mõrv oli muidugi kohutav,
ning süüdlased või patuoinasteks valitud peavad selle eest maksma.
Samas on Lähis-Idas teisigi probleeme,
kui üks vaipa mähitud surnukeha.
Tuleb meeles pidada, et Iraan on endiselt aktuaalne probleem,
ja et Saudi Araabial on oluline roll
nii Iraani küsimuses
kui islami imago uuendamises ja reformide propageerimises,
mida toetatakse ka väljaspool Saudi Araabiat.
See protsess peab jätkuma.
Mohammad Bin Salmani kukutamine
ei aitaks ei Iisraeli ega Lähis-Ida.
Seda tahtis peaminister öelda.
Ta signaliseeris ka araabiamaailmale, et Iisrael püüab õigesti teha
ja tegutseda ühiste huvide nimel oma parima äranägemise järgi.
Saudi-Araabial ja teistel araabiamaadel on ühiseid huve.
Selleski oli Omaani-visiidi puhul küsimus.
See väike maa püüab muidugi oma positsioone parandada.
Nüüd on saudide positsioon siiski raskenenud,
nii et teised liitlased või käepikendused võivad teha seda,
mida Lähis-Ida probleemide lahendamiseks vajatakse.
Kol Ben Shalom, küsin sõjalise poole kohta.
Mõne aasta eest ütles Iisraeli peastaabiülema asetäitja Yair Golan,
et Iisraelil on tihe luurekoostöö Jordaania ja Egiptusega
islamiterrori peatamiseks.
Toona oli ISIS globaalseks ohuks.
Ta rääkis ka Iraani ohust
ja koostööst teiste mõõdukate araabiamaadega.
Kui õitsev on nüüd see koostöö,
kui need avalikud saladused
on vähehaaval avalikeks tõsiasjadeks muutumas?
Salastatus on süsteemi toode.
Kuigi püüaksin vastu panna
minusse istutatud doktriinidele,
olen siiski veendunud,
et mida vähem me neist asjadest räägime, seda parem.
Meil on strateegiline liit Egiptuse ja Jordaaniaga.
Muidugi jagame neile luureinfot.
Teeme Egiptusega Siinail suurepärast koostööd.
Viimastel aastatel on tehtud relvatehinguid Pärsia lahe maadega.
Iisrael on struktureeritud demokraatia, kus järgitakse seadust.
Iisraeli relvakaupmehed ei hangelda mööda Lähis-Ida.
Kõik lepingud tehakse valitsuse usu tõttu,
et see edendab riigi huve.
Iisrael tahab alati kvalitatiivselt sammu võrra ees olla
mitte ainult vaenlastest, vaid kõigist Lähis-Ida maadest.
Alati kui Saudi Araabia hangib kaasaegseid relvi,
oleme mures,
et strateegiline muutus võib meie vastu pöörduda.
Ometi polnud me seekord vastu Leopardi soomukite hankimisele.
Ja kui Iisrael müüb nüüd droone Pärsia lahe maadesse,
usub Iisrael, et neid kasutatakse hästi.
Käimas on palju ühishankeid, peamiselt pinna all.
Iisrael on võidelnud vaid ellujäämise pärast,
kuid lõpuks ometi saab ta keskenduda oma huvidele, nagu kõik teisedki,
nagu Hiina, Venemaa ja USA.
Iisrael on küpsemas ja Lähis-Idaga ühinemas.
Me oleksime pidanud olema osa Lähis-Idast juba viimased 45 aastat.
Oleme ehk ärganud sellesse reaalsusse liiga hilja.
Pärast Omaani-visiiti võiks järgmiseks sammuks olla
Omaani kasutamine vahendajana Iisraeli ja Iraani vahel,
Saudi Araabia ja teiste asemel.
Omaan oli vahendajaks Obama valitsuse ja Iraani vahel.
See oli üks lepinguni viinud seikadest.
Kui Iisrael oskab Omaani või Vene ametnikke ära kasutada,
sest Vladimir Putinilgi on Iraaniga head suhted,
võib Iisrael püüda leevendada Iraani valitsuse vaenu enda kohta.
See pole tingimata igavene.
Iisrael ja Iraan võivad leida ühise keele.
Kas see on võimalik ka praegu,
kui USA määrab neile sanktsioone,
mida Iisrael on toetanud?
Vahel on aeg sõjaks, vahel diplomaatiaks.
Kas need tuleks ühendada?
Täpselt. Ja see pole veel kõik.
Danny Ayalon tunneb hästi Iisraeli mõjuvõimu Washingtonis.
Iisraeli mõjuvõim nii valitsuses kui Kongressis
on nii tugev kaart,
et need maad, kellel puudub selline juurdepääs Washingtonis,
lähenevad Iisraelile ja on valmis selle eest maksma.
Omaan suudab tõesti vahendaja olla,
eriti salajasel tasandil Iisraeli ja Iraani vahel.
See võib olla enneaegne.
Teine võimalik vahendaja võiks olla Qatar,
kuid see on kaotanud oma usaldusväärsuse
Jordaania ja Egiptuse vastaste tegevustega.
Omaani positsioon on ainulaadne.
Iraanlastele tuleks pakkuda nii piitsa kui präänikut,
aga nüüd pole õige aeg,
kuna USA sanktsioonid koguvad hoogu
ja Iraani valitsus on äärmiselt tugeva surve all.
Ainus vahendaja, kes tegutseda saaks, on Venemaa.
Temal on Iraanile selline mõjujõud,
mida Omaanil ja Pärsia lahe maadel pole.
Aeg näitab, millal ja kuidas see sünnib.
Sellel on kaks arengusuunda: Iraani režiimi ellujäämisvõitlus
ning mingisugune lähenemine Iraani ja Iisraeli vahel.
Dr Boms, küsiksin teilt Iraani ohu kohta Lähis-Idas.
Trumpi valitsus on juba teatanud,
et taotleb regionaalsemat lähenemist
nii terrorismi kui Iraani kahjuliku tegevuse vastu.
Kui aktiivselt osaleb Iisrael erinevates koalitsioonides selle vastu?
Iisrael pole hakanud ehitama seda koalitsiooni Lähis-Itta
alles viimastel aastatel.
Kuigi Qatar on praegu vaenlane,
käisid iisraellased varem seal ja sõlmisid kaubandussidemeid.
Sidemeid on olnud alates 1996. aastast alates.
Iisraelil on Omaanis veetehas, mida hakati ehitama 1997. a.
Viimase aja tegevus on olnud peamiselt veega seotud,
eriti Omaanis ja Pärsia lahe maades, mis on ehitatud kõrbe.
Midagi pole toimunud vaakumis.
Iraani oht on seda dünaamikat kiirendanud.
Iisrael tahab näidata, et liigub edasi.
Asi on huvide ehitamisest ja õige sõnumi saatmisest,
selle, et Iisrael toob neile maadele sisemist väärtust
tehnoloogia, teaduse ja koostöö abil.
Ta võib pakkuda ka diplomaatilisi sidemeid Läände,
eriti USAga praeguse valitsuse ajal.
Omaani sultan Qaboos tahab seda ära kasutada
ja räägib sellest ka avalikult.
See pole siiski midagi uut.
Ajaloos on olnud tipphetki,
kuid poliitilisse kliimasse on tulnud muutusi.
Esindused on suletud ja Qatar on teinud täispöörde.
Avalikud visiidid Omaani on olnud soikus 18 aastat,
kuid kohtumistest pole olnud põhjust avalikult rääkida.
See muutus ei tähenda veel, et muutuks kogu Lähis-Ida.
Poliitika on alati kohalik.
Poliitika juhib ka vestlust.
Need, kes on vastu Iisraeli praegusele valitsusele,
kaebavad Iisraeli "poliitilise isolatsiooni" teemal.
Paremtiib imestab: "Millest te räägite?
Abu Dhabis kõlas äsja Iisraeli riigi hümn."
Tihti ununeb ka ajalooline perspektiiv.
Praeguse valitsuse saavutusi ülistatakse,
kuigi seda on varemgi juhtunud.
On hea meeles pidada, et me pole Lähis-Ida keskpunkt.
Astume eesliinile, kui on asi desalineerimises,
kuid meile ei meeldi,
kui meid lükatakse etteritta näiteks palestiinlaste küsimuses.
Iisrael peab oma positsioone selgitama.
Iisrael pole supervõim.
Lähis-Ida suurvõimud on Saudi Araabia ja Iraan.
See on peamine konfrontatsioon, mitte Iisrael ja palestiinlased.
Palestiinlased piiravad siiski seda,
mida nood maad avalikult teha saavad.
Jordaania, Süüria ja Liibanoni jaoks on asi ju demograafias.
Palestiinlastel on valimistel roll.
Vähemalt Jordaanias. Aga Araabia Ühendemiraadid
ei kujunda oma poliitikat kindlasti palestiinlaste järgi.
Kui ta kaardistab pikema perspektiivi strateegiat,
on Iisrael ja selle toodav kasu sellest vaid väike osa.
Iraan on selle suurim hirm. Iisraeli ei karda keegi.
Kõik teavad, et me ei taha neilt midagi.
Nad teavad, et Iisrael on huvi,
olgu asi desalineerimises, Iraanis, tehnoloogias või luures.
Peame end vaid sellesse pilti sobitama
ja kaaluma ka oma sõnu.
Meie saadikute tähtsaim ülesanne on edendada meie huve,
ja vahel on targim seda salaja teha.
Hr Oren, miks see just nüüd avalikkusse on tulnud?
Sunniitide ja šiiitide konflikti tõttu.
On irooniline,
et saudid on usuliselt vanamoelised,
ja on näinud Iisraeli juute mittemoslemeina,
kuid nüüd näevad nad iisraellasi mitte-šiiitidena.
See ei muuda juute sunniitideks, kuid liitlasteks siiski.
On tõusnud pragmaatilisem põlvkond,
keda esindab Muhammad Bin Salman.
Saudi Araabias on toimunud põlvkondade vahetus.
Muutused on seotud ka nafta tähtsuse vähenemisega
seoses teiste tootjate ja teiste energiaallikatega.
Iisraeli seisukohast kõlab küsimus,
kas palestiinlaste teema on vaid tühi jutt ja viigileht.
Ei ole.
Et araablased saaksid mingi asja ümber ühineda,
Araabia Liigas ja selle resolutsioonides,
peavad nad midagi saama.
See ei tähenda, et lõpptulemuseni tuleb kohe jõuda.
Mõningaid põhimõtteid tuleb siiski avaldada
ja protsess algab uuesti.
Jordaaniagi tegi Iisraeliga rahu
juba enne Oslo protsessi lõpulejõudmist.
Selleks piisas vaid protsessi alustamisest.
Iisrael peab tegema heldemaid järeleandmisi.
Mu sõber Amir Oren räägib Iisraeli huvidest,
kuid need ei ühti tingimata araablaste omadega,
kindlasti mitte sunniitide huvidega.
Oma diplomaatilise karjääri vältel
Washingtonis ja New Yorgis
pidasin kulisside taga mitmeid vestlusi
araabia diplomaatide ja riigimeestega.
Nad ei kartnud mulle öelda,
et Palestiina riik pole nende huvi, vaid vastupidi.
See tooks neile vaid kahju.
Kui Palestiina riigist saaks vastupidiselt kõigi ootustele
esimene demokraatlik araabiariik,
nõuaksid nende rahvad ehk sama.
Tõenäolisem on, et Palestiina riik kukub läbi,
ning sellest saab terroririik ja platvorm nende vastu.
See pole lihtsalt viigileht, vaid kuum kartul,
mille eest hoolitseb Iisrael.
Nende poolest võime selle eest igavesti hoolitseda.
Aga kui kuuma kartulit pakutakse viigilehte mässituna?
Räägime araabiamaailmast ja selle häälest,
aga need mõisted pärinevad ehk 1960. ja 1970. aastaist.
Toona oli selge,
kes olid araablased ja kes neid juhtis.
Nüüd võib Qatari taoline väikeriik
ühe telekanali kaudu oma liini ajada
ning vapustada kogu araabiamaailma.
Ja Omaan, mis näeb Saudi Araabia raskusi,
haarab võimalusest kinni.
Lähis-Ida noored ütlesid 15 aasta eest,
et Lähis-Ida suurim probleem on Iisraeli ja palestiinlaste konflikt.
Nüüd on see 7. või 8. kohal.
Nüüd muretsevad noored terrorismi, töötuse
ja oma tuleviku pärast.
Lapsena ei meeldinud mulle geograafia, kuid nüüd mõistan,
et see on Lähis-Ida sündmuste võti.
Riikide suurus ja asukoht
selgitavad kõik.
Omaan asub Pärsia lahe suudmes.
Vaata Bab el-Mahdebi Iisraelist lõunas
ja mõistad, kui paljud laevad seda läbivad
ja miks Iisraelil on huve 1000 km kaugusel.
Kogu Lähis-Ida tuleks uurida kaardi abil,
ka palestiinlaste küsimust.
Strateegia ei lahene tingimata sellega,
kuid vahemaade tähendus tuleb ümber kalibreerida.
Saateaeg on otsakorral. Palun lõpukommentaare.
Paljud faktorid on ühte sulanud.
Iraan, radikaalne islam
ja araablaste vajatav tehnoloogia, eriti veega seonduv.
Üks faktor kinnitab omalt poolt Iisraeli strateegilist positsiooni -
suured gaasivarud meie Vahemere rannikuvetes.
Seegi on toonud Egiptust ja Jordaaniat meile lähemale.
Ja mitte üksnes neid, vaid ka Lõuna-Euroopat,
Küprost, Kreekat ja Bulgaariat.
See koalitsioon on kergendanud ka araablaste kaasalöömist.
Araabiamaad, eriti need, kes pole Iisraeli piirinaabrid,
on mõistnud, et nende arusaamad Iisraelist on olnud liialdatud.
Iisraelil pole olnud laienemispürgimusi
ja see on status quo riik.
Iisraelile piisab sellest, mis tal juba on.
Seepärast peavad Saudi Araabia ja tema naabrid juudiriiki
arvestatavaks partneriks.
Sultan Qaboos on Lähis-Ida vanim monarh.
Elagu kuningas kaua!
Peame panustama sotsiaalmeediale
ja inimesteni jõudmisesse.
Meid jälgitakse Omaanis, Bahrainis ja kogu Lähis-Idas.
Tahame Lähis-Ida osaks saada.
Tahame jagada kõike, mis pole seotud ohtude ja sõdadega.
Tahame lennata üle Saudi Araabia India poole.
See lühendaks meie lende.
Oleme uhked Lähis-Ida kodanikud.
Araabiamaailma avalik arvamus on tähtis faktor.
See on tänaseks kõik. Aitäh, suursaadik Ayalon,
hr Oren, dr Boms ja kol Ben Shalom!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri