Tere tulemast saatesse!
Süüria õhutõrjeraketid
tulistasid alla Vene luurelennuki,
kui Iisrael tegi 17.09 õhurünnaku Iraani objektide pihta Süürias.
Iisrael lootis, et Jeruusalemma ja Moskva suhe
selle üksikjuhtumi pärast oluliselt ei kannata,
kuid Vene kaitseministeerium lükkas tagasi Iisraeli selgitused
ja hakkas toimetama Süüriasse
modernsemat S-300 õhutõrjesüsteemi.
Kas Süürias ootab ees Venemaa-Iisraeli suhete klaarimine?
Ja kui, siis kumb võidab?
Stuudios on
prof Zeev Hanin, Venemaa ja Lähis-Ida ekspert
Bar Ilani ja Arieli Ülikoolidest,
kolonelleitnant reservis Reuven Ben Shalom,
kultuuristrateeg ja Jerusalem Posti kolumnist,
ning Avi Melamed, Instituudi Inside the Middle East juht.
Tere tulemast!
Prof Hanin,
miks venelased kolme nädala järel veel nii vihased on?
Põhjuseid võiks tuua kolm
Vene juhtide avalduste ja Vene meedia põhjal.
Üks seletus on,
et kui Iisraeli delegatsioon Moskvas sündmusi selgitas,
oli see nii veenev ja selge,
et venelastel ei jäänud mingit liikumisruumi.
Nad kas pidid selle alla neelama ja maine kaotama
või seda täiesti eitama.
Nad on iisraellastele pahased tõe rääkimise pärast.
Teine versioon on,
et venelased korraldasid intsidendi ise,
et vabaneda Moskva ja Jeruusalemma vahelistest lepetest,
ning piirata Iisraeli tegevust Süürias
eriti S-300 ja teiste kaitserelvade toimetamiseks
Vene, Iraani ja Süüria vägedele Süürias.
Kolmas seletus on, et Venemaa ei plaaninud seda,
kuid kasutab nüüd olukorda ära.
Ise usun kõige enam esimest seletust.
Kol Ben Shalom, oleme tihti uudistest kuulnud,
et Venemaa müüb Iraanile, Süüriale või Türgile
kaasaegseid S-300 ja S-400 õhutõrjesüsteeme.
NATO-l on neile oma hüüdnimed.
S-200, mis nüüd Vene lennuki alla lasi,
on NATO sõnavaras SA-5 Gammon.
Olete endine Iisraeli õhujõudude piloot.
Kui suurt hirmu nood süsteemid Lähis-Itta saabudes tekitasid?
See on pidev lükka-tõmba mäng.
Üks pool saab uut tehnikat
ja meie arendame sellele vastuse.
Iisrael on alati sammu võrra ees.
Uus tehnika tuleb lavale alles siis, kui tunneme seda
ja oleme juba integreerinud selle tundmise oma süsteemidesse.
Kõik Iisraeli lennukid tunnevad selle siis kohe ära
ja teavad, mida teha selle tõrjumiseks või vältimiseks.
Iga süsteem oli saabudes tipptase, ka SA-2.
Kui 1986. a õhujõududega ühinesin, rääkisime just sellest süsteemist,
sest see võeti kasutusele 1979. a paiku.
See on endiselt üks arenenumaid laskeplatvorme.
Sellest ei saa õlgu kehitades mööda minna.
See on siiski vaid üks mitmest väljakutsest,
kuhu oleme alati edukalt vastanud,
nii tehnilisel kui operatiivtasemel.
Avi Melamed,
kunagi jälgisid Iisraeli Õhujõud ja luurekogukond
uute MiG ja Suhhoi hävitajate saabumist Süüriasse,
MiG-15, MiG-17, MiG-19, MiG-21, MiG-23.
Alati kardeti,
et uus hävitaja osutub paremaks kui USA oma,
millele Iisrael oli lisanud oma parandusi ja elektroonika.
Samamoodi ka õhutõrjesüsteemidega.
Asi pole siiski vaid sõjatehnoloogias.
Teame, millised mõjud on õhutõrjesüsteemidel olnud
alates 1960. aastaist,
kui Francis Gary Powersi U-2 lennuk SA-2ga alla tulistati.
Samamoodi Iisraeli kurnamissõjas ja Yom Kippuri sõjas.
Reuveni mainitud SA-5 saabus 1983 vastusena sellele,
et Iisraelil oli õnnestunud hävitada varasemad NSVL-i mudelid.
See töötas heidutusena Iisraeli rünnakute vastu Süüriasse.
Milliseid poliitilisi mõõtmeid on tänastel õhutõrjesüsteemidel?
Fakt on igal juhul see,
et Iisrael ei muuda oma strateegiat Iraani kohalolu osas Süürias.
Iisrael on teinud selgeks,
et ei luba Süürias
iraanlaste sõjalist kohalolu.
Ega ka Iraani käepikenduste, nagu Iraani šiiitidest militantide,
Hezbollah', afganistanlaste ja pakistanlaste kohalolu.
Kui sellega nüüd ei tegeleta,
on tulemuseks suur konflikt tulevikus.
Iisrael võtab seda tõsiselt, nagu peabki.
Lisaks kuulab Putin Iisraeli sõnumeid ja huve.
Tehnoloogilistesse detailidese laskumata ütleksin,
et Iisrael hoiab kinni oma selgest strateegiast.
Professor Hanin,
Külma sõja kuldaastail, Curtis LeMay ajal,
oli USA strateegiliste õhujõudude loosungiks:
"Meie amet on rahu."
Seda mainitakse ka filmis "Dr Strangelove".
Avi Melamedi öeldu vihjab,
et sõja vältimiseks Hezbollah' vastu
on Iisrael valmis minema peaaegu sõja künnisele Süürias,
võimalik, et Venemaa osalusel.
Iisrael püüab ära hoida täppisrelvade või nende detailide vedu,
millega saab rakette täppisrelvadeks muuta,
Iraanist Süüria kaudu Liibanoni.
Kas venelased ei mõista seda?
Venelased mõistavad seda väga hästi.
See on olnud Putini ja Netanyahu teinteisemõistmise aluseks
juba paar viimast aastat.
Viimase kohtumise kohta avaldatud teabe põhjal
on nad oma kokkuleppeid isegi laiendanud.
Venelaste sõnul ei saa nad iraanlasi Süürias mõjutada.
Nad isegi ei taha iraanlasi Süüriast välja ajada.
Nad mõistavad siiski meie positsiooni.
Nad sulgevad silmad,
et meie saaksime teha, mida nõuab meie julegolek.
Paari nädala eest, vahetult enne Vene lennuki juhtumit,
intervjueeris Iisraeli meedia Vene uut suursaadikut.
See avaldati ka Jerusalem Postis.
Ta rõhutas eriliselt Iisraeli venekeelsele meediale,
et Venemaa laseb Iisraelil teha, mis vaja.
Mäng pole tingimata muutunud.
Nagu teised juba ütlesid,
suhtub Venemaa Iisraeli palvetesse tõsiselt,
kuid mitte sellepärast, et tahaks Iisraeli soosida.
Ta mõistab, et kui Iisrael peab Süürias midagi tegema,
ei suudaks ükski Vene kaitsesüsteem, nagu S-300,
seda takistada.
Nii Venemaa kui Iisraeli huvi on siiski see,
et Iisraeli õhujõud ei peaks võitma S-300.
Sellest saaks teatud mõttes kahe riigi õhujõudude kokkupõrge.
Viimati toimus see 1982. a.
See polnud väga meeldiv
Vene õhujõudude ja kaitsesüsteemide seisukohast.
See oli ka halb reklaam Venemaa relvamüügi jaoks.
Nüüd moodustavad relvad vaid 6 % selle ekspordist.
Pooled neist suunduvad Lähis-Itta.
Seega poleks see Venemaale kasulik.
Samas, viimastes arvamusküsitlustes ilmneb,
et Putini toetus on langemas.
Paljud valitsuspartei kubernerikandidaatidest
on valimistel kaotanud.
Venemaa käitumist selles diplomaatilises kriisis
on kritiseerinud nii liberaalsed vasakpoolsed kui paremäärmuslased.
Nad ütlevad, et "meie ustav vaenlassõber", ehk Iisrael
ei suudaks kunagi teha, mida ta teeb,
kui Venemaa oleks tõeliselt tugev.
Seepärast peaks Putin jõulisena esinema.
Kol Ben Shalom,
Kui oluliseks peavad Iisraeli Kaitsejõud
Venemaa merebaase Latakias ja Tartusis Süüria rannikul
ja Khmeimimi õhubaasi samas provintsis?
Kas need on takistuseks Iisraeli Õhujõududele,
kui see plaanib lende Vahemere kohal
või Liibanoni või Süüria poole?
Nüüd tulistatakse ju enamik rakette kaugemalt.
Iisraeli perspektiivist domineerib Süürias Venemaa.
Kolme aasta eest veeres maale Venemaa muljetavaldav sõjamasin.
Strateegiliste seikade kõrval tuleb näha ka Venemaa kaotusi.
15 venelast on naasnud laibakottides.
See on ka isiklik asi.
Süüria on selle supervõimu kontrolli all
ning hindame tihedat dialoogi ja koordineerimist temaga.
Ilma selleta oleks meil raske tegutseda.
Süürias on juba S-300.
See pole uus asi.
Uusi süsteeme kasutaksid ilmselt süürlased.
See ei tähendaks suurt muutust. Arv kasvaks vaid veidi.
Nee kataksid kogu maa ja Vahemere rannikualad.
Venelaste kõva mäng on meid üllatanud.
Mis juhtuks, kui nad ütleksid: "Te ei tohi enam Süürias lennata!"
Või veidi diplomaatilisemalt:
"Kõik pooled peavad laskma Süürial taastuda.
Austage selle suveräänsust!"
Mida me siis teeksime?
Nagu kolleeg ütles, on meie poliitika olnud nii selge,
et sellest ei saa enam taganeda.
Iisrael peab oma retoorikat muutma.
See on olnud liiga valjuhäälne, avalik ja paljusõnaline.
Räägime liiga palju sellest, mida teeme.
Asju tuleb vaiksemalt ajada.
Mitte nii, et F-35 lehvitab tiibu Süürias
ja peagi pärast seda Facebookis.
Kaitseminister Avigdor Lieberman avaldas,
mida ta oli arutanud Vene kaitseministri Shoiguga.
Selle tuumaks oli, et Iisrael saab teha, mida vaja.
Peame Venemaaga tagasihoidlikumad olema.
Vaiksemad ja lugupidavamad. Mängima psühholoogilist mängu.
Karjäärisõjaväelisest seisukohast teame,
et kui kahed väed, kes pole teineteise suhtes orgaanilised,
sõjaoperatsioonis koostööd teevad, juhtub vigu ka omade seas.
Venelastel on eelhoiatussüsteem
ja kuum liin
Khmeimimi õhubaasi ja Iisraeli õhujõudude peakorteri vahel.
Nad muidugi ei hoiatanud oma luurelennukit õigeaegselt.
Või ei antud neile piisavalt kiiresti juhiseid.
Ilmselgelt polnud nad ühenduses
Süüria õhutõrjesüsteemiga.
Süürlased ei teadnud hoiduda Vene lennuki allatulistamisest.
Kuidas see võimalik on?
Kaitsesüsteemi kasutati ebaprofessionaalselt.
Nad tulistasid taevasse umbropsu.
Venemaa ei suuda möönda,
et tema austatud võõrustajariik korralikult mööda pani.
Seepärast on see peamiselt psühholoogiline mäng.
Iisrael toimis täpselt nii nagu peab.
Iisraeli Õhujõudude ülem kindral Norkin
esitleb toimunu kohta vaid toorest teavet.
Telefonivestlus toimus 12 minutit enne rünnakut,
täpselt nii nagu alati viimase kolme aasta vältel.
Süürlaste vääratus on Iisraelile probleeme tekitanud.
Venemaa kasutab seda nüüd oma eesmärkide edendamiseks.
Vene allikate väitel oli tegu vääritimõistmisega.
Kui Iisraeli kolonel käskis oma tõlgil, noorel naisleitnandil,
rääkida "operatsioonist põhjas" oma kolleegile vene keeles,
arvasid venelased mingil põhjusel, et jutt käib Idlibist,
ehk Põhja-Süüriast, mitte Iisraelist põhja jäävas rajoonis.
Seepärast see luurelennuk Idlibist ära kutsutigi.
Siis selgus, et Iisrael ründas hoopis Lääne-Süürias.
Selliseid kommentaare kuuldes imestad,
miks tuleb Moskvast kahesuguseid sõnumeid.
Putin püüab mõõdukalt olukorda rahustada, öeldes,
et see oli vaid õnnetu sündmusteahel
ja kõik jätkub nagu varem,
kui Iisrael oli kaastunnet avaldanud.
Iisrael ei palunud andeks, vaid avaldas kaastunnet.
Ta ei võtnud selle eest vastutust.
Samas linnas
esinevad kaitseminister Shoigu ja peastaabi esindaja
väga sõjakalt Iisraeli vastu.
Iisraelil ei saa enam olla ühtset Venemaa-poliitikat,
vaid ta peab arvestama Venemaa eri jõududega,
täpselt nagu Washingtonis.
See on midagi uut, kas pole?
Vastus on lihtne, kuid samas keeruline.
Rääkides Iisraelile, rääkis Venemaa samas ka Lähis-Idale,
eriti iraanlastele ja Assadile.
Venemaa kahesugused jutud ajavad muidugi hämmingusse,
kuid peame süvenema
Süüria sündmustesse.
Süüria olukord on intrigeeriv.
On irooniline, kuid mitte üllatav,
et mida rohkem Assad Süürias kontrolli taastab,
seda rohkem Assadi, Putini ja Iraani koalitsioon mõraneb.
Olukord on keerukas.
Putin ja iraanlased vajavad Assadi,
et Süürias "legitiimsust" saada.
Nad võitlevad ju Süürias "terrori" vastu.
Putin vajab, et iraanlased oleksid piisavalt tugevad mustaks tööks,
et ei tarvitseks ohustada vene sõdureid,
aga mitte nii tugevad, et nad domineeriksid Süüriat.
Iraanlased tahavad, et Venemaa kaitseks Assadi.
Ilma selle kaitseta poleks Assad ellu jäänud.
Nüüd tahab Putin suurt saaki lõigata
oma Süüriasse külvatud investeeringutest
ja laiendada Lähis-Idas mõjuvõimu.
Ta püüab teha relvatehinguid Egiptuse ja Jordaaniaga.
Ta ei taha piinlikku olukorda sattuda.
Ta taotleb ka mingit korraldust,
kus arvestatakse Venemaa ja USA suure mänguga Ida-Euroopas.
Aga kas küsimus pole prioriteetides?
Arvatakse, et Putin vajab nüüd iraanlasi
Süüria stabiliseerimiseks
ja "rahumeelse lahenduse" teostamiseks,
et opositsioon alla annaks ja ehk võimujagamises osaleks.
Siis võib iraanlased tema poolest Süüriast välja ajada.
Kas Assad siiski suudab pärast seda ellu jääda
ilma iraanlaste toetuseta?
Kas iraanlaste kohalolu võib igavesti kesta?
Iraanlased tahaksid muidugi Süüriasse jääda.
Iraani kaitseminister kiirustas paari nädala eest Süüriasse
leppima Assadiga kokku
Iraani kohalolu stabiliseerimises Süürias.
Süürias on siiski ka teisi tegijaid.
Assad on neist väikseim.
Venemaa ja Türgi on tähtsamad.
Põhjast, pean nüüd tõesti silmas Idlibi,
on saanud Türgi protektoraat.
Lõunast on saanud paljuski Iisraeli, USA ja Jordaania protektoraat.
Kirdeosa on kurdide protektoraat.
Tervikpilti vaadates tuleb küsida,
kellel on nõrgemad kaardid ja kellel tugevamad?
Assad on kogu seltskonna põhjas, kõige nõrgem.
Järgmiseks tema peal on üllatuslikult iraanlased.
Seejärel Türgi, siis Putin ja kõige kõrgemal Ühendriigid.
Aga Iisrael? - USA kõrval.
Iraanil on üks nõrk kaart, mida ta kasutab nii hästi kui oskab.
Süüriast rääkides tuleb alati arvestada Iraagiga
ja teatud mõttes ka Liibanoniga.
Neid ei saa üksteisest lahutada.
2019 on murranguline aasta.
Professor Hanin,
antud juhtumile järgnenud arutelus
on Venemaa süüdistanud Iisraeli tänamatuses kõige selle eest,
mida Venemaa on tema heaks teinud.
"Nõustusime sellega, et iraanlased on piirist 100 km kaugusel."
"Rajasime Iisraeli riigi ja andsime teile relvi.
Oleme head sõbrad."
Kommenteeriksin veidi seda,
mida Reuven ütles.
Ta ütles kaudselt,
et Iisraeli valitsus pole tegutsenud
piisavalt ettevaatlikult ja vaikselt.
Põhimõtteliselt on ta siiski olnud piisavalt vaikne ja tänulik.
Selle näiteks on see,
et Iisraeli versiooni ehk kindral Norkini dokumente
pole avaldatud.
Kaks päeva möödus nii nagu kõik oleks endine.
Siis kritiseeriti tõsiselt Iisraeli.
Keegi kaitseministeeriumis ehk mõistis,
et kui Iisraeli versiooni aktsepteeritaks kaudselt ja vaikselt,
tähendaks see Vene avalikus arvamuses raskusi
neile kaitseministeeriumi ametnikele,
kes on süürlastele nõu andnud.
Nii peaksid iisraellased end antud juhtumis rohkem kehtestama.
Eriti pärast kõiki neid antisemitismi raporteid.
Saateaeg on otsakorral.
Kas ennustaksite veel, mis saab järgmine kord,
kui Iisrael kuuleb taas uuest Iraani relvakonvoist Liibanoni?
Ta peab otsustama, kas rünnata või mitte,
ja kas rünnata õhust või muud moodi.
Mida Iisrael teeb ja kuidas reageerib Venemaa?
Iisrael jätkab endistviisi.
Venemaa ei tee vasturünnakut, kui tegu pole suure katastroofiga.
Usun, et Venemaa teeb avalduse
Süüria suveräänsuse austamise teemal.
Loodan siiski, et ka tulevikus lendavad laod salapäraselt õhku
ja vaid välismaised allikad peavad rünnaku autoriks Iisraeli.
Siis ei peaks Iisrael ehk Venemaaga koordineerima,
sest kui Venemaa sellest midagi ei tea ja süürlasi ette ei hoiata,
ei saa Venemaad süüdistada selle lubamises.
Venemaaga tuleb vältida kokkupõrkeid
ja respekteerida teda partnerina.
See diplomaatiline kriis läheb peagi mööda.
Iisraeli tegevus muutub keerulisemaks,
kuid usun, et Venemaa mõistab, et Iisraelil pole alternatiive.
Kriis möödub ja elu läheb edasi? - Kunagi küll, jah.
Aitäh, professor Hanin, kol Ben Shalom ja hr Melamed!
Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu.
Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri