Tervetuloa Jerusalem studioon!
Presidentti Trumpin ja EU-maiden, -
USA:n perinteisten liittolaisten, -
johtajien välienselvittely -
on vaikuttanut länsirintaman yhtenäisyyteen Lähi-idässä.
Tästä keskustelevat tohtori Eran Lerman -
Jerusalemin strategiainstituutista ja Shalemin akatemiasta, -
analyytikkomme Amir Oren, -
Owen Alterman, i24Newsin kirjeenvaihtaja, -
sekä Meir Javedanfar, Iran-luennoitsija IDC Hertzliasta.
Herra Oren, mitä on meneillään näiden kahden maanosan suhteissa?
Vanhat termit "länsi", "vapaa maailma" -
ja "vapaan maailman johtajat" -
eivät näytä pätevän Trumpin kohdalla.
Yleensä peruskivenä on liittolaisuus.
Se perustui alun perin Yhdysvaltojen ja Iso-Britannian erityissuhteeseen, -
mutta se laajennettiin koskemaan Euroopan unionia ja Natoa, -
joiden keskiössä on Saksa ja Ranska.
Nyt kun Trumpilla on omia ulkopoliittisia ajatuksia, -
Washingtonin, Berliinin, Lontoon ja Pariisin välit ovat kylmenneet.
Tämä kasvava särö vaikuttaa muun muassa -
Trumpin ja Iranin hallinnon suhteessa.
Trump on sekä uhkaillut että kosiskellut iranilaisia.
Eurooppalaiset ovat päättäneet pysäyttää Trumpin -
ja pysyä vanhassa ydinsopimuksessa.
Välirikon taustalla ovat poliittiset ja kulttuuriset erot.
Ne eivät niinkään liity Iraniin, -
kuin Trumpin maailmankuvaan -
ja Euroopan näkemykseen -
kansainvälisistä suhteista.
Trump on Marsista ja eurooppalaiset Venuksesta, kuten joku kirjoitti.
Eurooppalaisilla on tapana ripustautua kansainväliseen lakiin ja diplomatiaan.
Amerikkalaiset taas käyttävät vastaansa -
paljon päättäväisemmin.
Muistuttaisin siitä, mitä tapahtui -
juuri ennen kun Trump ilmoitti vetäytyvänsä ydinsopimuksesta.
Se esitys, jonka presidentti Macron toi Washingtoniin, -
edusti myös Mayta, Merkelia ja joissain määrin Mogherinia.
Siinä ehdotettiin ydinsopimuksen neuvottelemista uudelleen -
sen ydintä myöten, -
myös sen raukeamisesta -
ja Iranin toiminnan kontrolloinnista sen jälkeen.
Se lähestyi USA:n kantaa melko pitkälle.
The Donald ei kuitenkaan välitä vivahteista.
Hänelle se oli huono sopimus, -
eikä hän enää halunnut kuunnella eurooppalaisia.
Yhdysvallat ja Eurooppa eivät ole eri kannalla vain Iranin asiassa, -
vaan myös Turkin sekä Israelin ja palestiinalaisten asiassa.
Israelin kohdalla se ei ole uutta.
Yhteistä näille kaikille on se, -
että lopputulokseen voi vaikuttaa vain USA, ei Eurooppa.
Nimenomaan amerikkalaiset ajavat tarkoitusperiään, -
ja vaikka eurooppalaiset vastustaisivat sitä, -
amerikkalaiset pystyvät -
saavuttamaan tavoitteensa, -
toisin kuin eurooppalaiset.
Herra Javendanfar, erimielisyyksiä on tietysti useita, -
mutta Iran on keskeinen kysymys -
Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin kriisissä.
Pian virkansa jättävälle Federica Mogherinille se on ollut -
tärkeä saavutus, johon hän on itse panostanut.
Nyt hän on menettämässä sen USA:n uuden hallinnon takia.
Pitääkö Iran Euroopan unionia sopimuksen pelastajana, -
vai ymmärtääkö se, että tässä voi käydä huonosti?
Euroopalle Yhdysvallat on kuitenkin tärkeämpi kumppani kuin Iran.
Iranin hallitukselle Euroopan unionin ponnistelut -
kaupankäynnin jatkamiseksi Iranin kanssa Trumpista huolimatta -
on tärkeää ydinsopimuksen pitämiseksi hengissä.
Iran pitää eurooppalaisia heikkona lenkkinä, -
koska he antavat Trumpille periksi -
eivätkä ole koskaan todella ajatelleet Iranin etua.
Ydinsopimus ei merkitse heille mitään.
Iranin hallinnolle on hyvin tärkeää, -
että Eurooppa yrittää pelastaa sen, -
mitä ydinsopimuksesta on jäljellä.
Israelista käsin on helppo kritisoida.
On helppo istua kehän ulkopuolella ja ihmetellä, -
miksi hän löi vasemmalla eikä oikealla. "Olisin tehnyt toisin!"
Mogherini ja Catherine Ashton -
ovat henkilökohtaisesti panostaneet siihen paljon.
Israelissa entisten Mossad-johtajien ja ydinkomission mukaan -
sopimus oli hyvä estämään Irania saavuttamasta kynnysvalmiutta.
Eurooppalaiset yrittivät parhaansa, ei siksi, että he pitäisivät Iranista, -
vaan siksi, että Iran lopettaisi ydinaseiden kehittämisen.
Sitä paitsi, eurooppalaiset tulivat amerikkalaisia vastaan -
ongelmallisissa sopimuskohdissa, -
mutta Trump kieltäytyi.
Hän teki mielestäni historiallisen strategisen virheen.
Kukaan israelilainen ei halua Iranin kehittävän ydinaseita.
Sopimus olisi voitu pitää. Siihen olisi voitu lisätä pakotteita.
Vaikka pakotteet ovat toimineet hyvin, -
uudesta sopimuksesta Iranin kanssa ei ole mitään takuita.
Kannattaako Trumpin kanssa tehdä sopimusta?
Sopimuksen takana pitää olla kansainvälinen konsensus.
Tukeeko Eurooppakin sitä?
Nyt kaikki on Donald Trumpin varassa.
Israelin on syytä olla huolissaan siitä, saadaanko sopimus aikaan.
Presidentti Trump on jo tehnyt päätöksensä Iran-sopimuksesta, -
ja eurooppalaiset tietävät sen.
Miksi eurooppalaiset edelleen tarrautuvat ydinsopimukseen?
Taloudellisista syistäkö vai pelkästä periaatteesta?
Politiikan, linjan ja henkilöiden ohella vaikuttaa myös periaate.
Periaatteita ei pitäisi silti etsiä kansainvälisistä suhteista.
Viimeisten kuuden tai seitsemän vuoden aikana -
tämän sopimuksen neuvotteluihin on uhrattu paljon aikaa ja voimia.
Tämä oli paras, mikä oli saavutettavissa.
Iranille ei olisi voitu sanella sopimusta.
Epämieluinen sopimus on kuin se, jonka Saksa teki -
hävittyään ensimmäisen maailmansodan, -
ja sen seuraus oli toinen maailmansota.
Trump ei ole ensimmäinen amerikkalainen valtiomies, -
jos niin voi sanoa, -
joka vakuuttaa, että hänen sanansa pitää.
George Shultz sanoi niin jatkuvasti.
Trump antoi kampanjalupauksia, -
ja yhtä niistä hän ei näytä pystyvän toteuttamaan.
Se on Meksikon rajamuuri, jonka Meksikon pitäisi maksaa.
Kaksi muuta hän aikoo toteuttaa.
Toinen on suurlähetystön siirtäminen Jerusalemiin -
ja toinen oli vetäytyminen ydinsopimuksesta.
Tosiseikoilla ei ole väliä.
Hän haluaa täyttää lupauksensa.
Hän on syyttänyt edeltäjiään heikkoudesta -
ja sanonut, että vain hän saa jotain aikaan.
John Kerryn toiminta on reaktio siihen.
John Kerry, Ernest Moniz ja Wendy Sherman, -
"koko demokraattijengi", kuten USA:n hallinto sanoo, -
kehottaa Irania odottamaan Trumpin poistumista vallasta.
Se ei välttämättä tarkoita kahta vuotta.
Se selviää kauden puolivälin vaaleissa viiden viikon kuluttua.
Marraskuun alussa näemme, jatkuuko nykyinen meno, -
vai mullistuuko USA:n politiikka.
Vihollisvaltion neuvominen ja rohkaiseminen -
on USA:n lain mukaan maanpetos.
Se ei ole varmaa, sanoiko Kerry niin iranilaisille.
Trump väittää niin.
Kerry kerskaili televisiossa tehneensä niin.
Hän saattoi kirjoittaa siitä kolumnissa.
Ei hän välttämättä kuiskaillut Zarifin korvaan.
Saahan hän ilmaista mielipiteensä.
Euroopan kanta perustuu siihen, -
että sillä ei ole sotilaallista vaihtoehtoa.
Yhdysvalloilla on.
Jos jokin menee pieleen, ja Iran haluaa jatkaa ydinaseprojektiaan, -
nimenomaan Yhdysvaltojen on pysäytettävä se sotavoimallaan.
Amerikkalaiset huomioivat sen mahdollisuuden, -
kun taas eurooppalaisilla sitä ei ole.
Se on perustavanlaatuinen ero.
Amerikkalaiset eivät kuuntele ainoastaan Israelia.
Jotkut puhuvat kuin Israel olisi USA:n linjan liikkeellepaneva voima.
Se on ennen kaikkea Saudi-Arabia.
Yhdysvallat on palannut Saudi-Arabian liittolaiseksi.
Useiden vuosien ajan on epäilty, -
onko Yhdysvallat enää sitoutunut Saudi-Arabiaan vanhaan tapaan.
Tämä hallinto uudisti siteensä Saudi-Arabiaan.
Riad oli presidentti Trumpin ensimmäinen ulkomaankohde.
Eurooppalaiset hakevat uudenlaista välittäjänroolia.
He yrittävät pitää Iranin mukana pelissä.
He eivät kuitenkaan pysty pitämään pintaansa -
Yhdysvaltoja, Saudi-Arabiaa ja muita sunnimaita vastaan.
Israelilla ei ole niin suurta vaikutusta.
Mutta puhutaanpa taloudesta.
Minkään eurooppalaisyhtiön hallitus ei suostu sanomaan: -
"Me investoimme edelleen Iraniin, vaikka menetämme USA:n kaupat."
He saisivat potkut hallituksesta.
Herra Alterman, -
mainitsitte EU:n ja USA:n muutkin erimielisyydet.
Israelin ja palestiinalaisten konfliktin kohdalla -
odotamme USA:n johtamaa rauhanaloitetta -
tai Israelin ja arabien alueellista suursopimusta.
Kun Yhdysvallat päätti lakkauttaa -
tietyt rahoituksensa palestiinalaisille, -
UNRWAlle, palestiinalaishallinnon tietyille projektille -
ja USAIDille palestiinalaisalueilla, -
EU:n ulkopolitiikan johtaja Federica Mogherini astui heti esiin -
ja vaati tukea eurooppalaisblokilta -
syntyneen aukon täyttämiseksi, -
vaikka sanojen takana ei ole paljonkaan todellista kykyä.
Onko tässäkin kyse enemmän Yhdysvaltojen vastustamisesta -
vai onko se aidosti Euroopan kanta?
Se on tietysti Euroopan kanta, -
mutta se tekee tämän USA:n toiminnan takia.
Eurooppa yrittää rahoittaa niitä järjestöjä -
ja näennäisiä hallintoelimiä pitääkseen ne pystyssä.
He haluavat tehdä sen välittömästi, -
mutta Euroopassa mitään ei tapahdu välittömästi.
Rahoitukseen tulee siis aukko, eikä ole ollenkaan selvää, -
pystyykö Eurooppa koskaan täyttämään USA:n jättämän aukon.
Toinen kysymys on Jerusalem, jonne USA siirsi suurlähetystönsä.
Toistaiseksi EU-maat eivät ole seuranneet perässä.
Tšekki julisti Länsi-Jerusalemin Israelin pääkaupungiksi, -
ja päätti sijoittaa sinne kulttuurikeskuksen, -
mutta ei vielä suurlähetystöä.
Israel ponnistelee kovasti saadakseen EU-maita irti -
EU:n kannasta Jerusalemin asiassa.
Vain kuukauden kuluttua lähetystön siirrosta -
Israelin tuomitseva EU-päätös pysäytettiin.
Israel yrittää yhä rohkaista -
varsinkin keskeisen Itä-Euroopan maita ottamaan edes pikkuaskeleita, -
kuten Tšekki on jo tehnyt.
Israel yrittää tehdä tästä USA:n ja Euroopan välisestä kiistasta -
Euroopan sisäisen kysymyksen.
Siinä se on jonkin verran onnistunutkin, -
vaikka mikään maa ei vielä ole siirtänyt lähetystöään.
Mitä tulee Iraniin, -
iranilaiset kokevat eurooppalaisten antaneen periksi Yhdysvalloille, -
toisin kuin Iranin hallitus ja presidentti Ruhani.
Pommi-iskuyritys Iranin opposition kokoukseen Pariisissa on osoitus siitä.
Ruhani tekee kaikkensa jatkaakseen kauppaa Euroopan kanssa -
Iranin talouden pelastamiseksi, -
ja sitten Khamenei käski Iranin tiedustelupalvelua yrittämään -
pommi-iskua Pariisissa!
Ranska ei siksi hetkeen nimitä uutta lähettilästä Teheraniin.
Hallintohenkilökuntaa on kielletty matkustamasta Iraniin.
Iranin taloutta vahingoittaa myös se, että Britannian ulkoministeri kehotti -
maassa olevia iranilaisia olemaan palaamatta Iraniin.
Asuin siellä 16 vuotta, ja minulla on paljon iranilaisystäviä, -
ja he haluavat tavata sukulaisiaan.
He vierailevat Iranissa ja investoivat siihen.
Nyt näiden kaksoiskansalaisten turvallisuus on kyseenalainen, -
koska Nazanin Ratcliffe vangittiin Iranissa, -
ja hänen kohtelunsa herättää suurta huolta.
Suhde Eurooppaan on Iranille hyvin tärkeä.
Mitä tulee Israelin yrityksiin eristää Iran Syyriassa ja ydinohjelmassa, -
olen pettynyt siihen, -
että jotkut israelilaiset pitävät eurooppalaisia -
joko liian heikkoina tai liian tietämättöminä.
Eurooppalaiset toimivat aktiivisesti iranilaisten kanssa, -
ja he ymmärtävät Iranin hallintoa hyvin.
Meidän on ylläpidettävä suhteitamme Euroopan maihin.
Kansallisvaltiolaki vahingoittaa suhteitamme niihin.
Ja UNRWAn rahoituksen leikkaaminen tarkoittaa -
Itä-Jerusalemin sairaaloiden rahoituksen leikkaamista!
Emme pyytäneet sitä edes toisen intifadan aikaan, -
kun satoja israelilaisia tapettiin kadulla tämän studion ulkopuolella.
Me joudumme maksamaan ne sairaalat.
Israelilaisten pitäisi olla viisaampia.
UNWRAltahan oli vaadittu uudistuksia tiettyyn määräaikaan mennessä -
ennen kuin tähän jouduttiin.
Entä Israelin ja palestiinalaisten konflikti, herra Oren?
Ongelma ei ole niinkään tietyt konfliktit, -
vaan Trumpin käsitys itsestään.
USA:n presidentti on aina ollut -
joukkueen tärkein pelaaja.
Jalkapallotermein USA:n presidentin pitäisi olla Messi, ei Ronaldo.
Hänen pitäisi olla tärkein ja paras pelaaja, -
mutta myös kapteeni, eikä egokeskeinen.
Hänen on tiedettävä, koska on aika tukea, syöttää tai tehdä maali.
Trump pitää itseään Ronaldona, Zlatan Ibrahimovićina -
tai muina itsekeskeisinä tähtinä.
He ovat taitavia, mutta eivät joukkuepelaajia.
Saksan liittokansleri, Britannian pääministeri ja Ranskan presidentti -
ovat hekin melko egokeskeisiä, -
koska he ovat päässeet niin korkeaan asemaan.
Jos heitä kohdellaan näin, tottakai he vetävät yhtä köyttä -
antaakseen amerikkalais- nousukkaalle opetuksen.
Kyse on pitkälti tunteista.
TV7 ei ota vastuuta tuosta jalkapallovertauksesta.
Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisissä haasteissa -
on paljolti kyse egosta ja mentaliteettieroista.
Tohtori Lerman, -
miten se vaikuttaa käytännön päätöksentekoon?
USA:n johtama liittouma toimii yhä tehokkaasti Syyriassa -
ja Adeninlahdella.
Vaikuttaako välirikko käytännön toimintaan?
Euroopan tarkoitusperät -
eivät kovinkaan paljon poikkea -
USA:n tarkoitusperistä.
Obaman hallinnon aikaan -
Ranskalla oli tiukin kanta Iran-neuvotteluissa.
Ranskallakin?
Nimenomaan Ranskalla, ei Euroopalla kokonaisuutena.
Ranska on syvästi sitoutunut Persianlahden maiden suhteisiinsa.
Se olisi halunnut Obaman vetäytyvän eräistä myönnytyksistä Iranille -
vielä juuri ennen päätöstä.
Ranskan keinot olivat rajalliset, koska se oli Obaman projekti alusta loppuun.
Tarkoitusperät ovat samanlaiset, mutta tyyli ja resurssit erilaiset.
Lisäksi Eurooppa ei enää ole yhtenäinen.
Brexit on ovella.
Ranska ja Saksa ovat samoilla linjoilla, -
mutta Israelia kuunnellaan Itä-Euroopassa ja etelässäkin.
Suhteella Kreikkaan ja Kyprokseen on ollut mullistava vaikutus.
Euroopan on tehtävä päätökset konsensuksella, -
joka murtuu ratkaisevalla hetkellä.
Yhdysvallat pystyy päätöksiin, Eurooppa ei.
En tiedä uskonko siihen, -
että Euroopalla oli mahdollisuus yksimieliseen päätökseen, -
jonka Yhdysvallat torjui.
Loppujen lopuksi USA:n hallinto on se, joka ratkaisee.
Se yrittää pakottaa Iranin neuvotteluihin.
Huomauttaisin amerikkalaiskatsojille, -
että joukkueesta puhuessani tarkoitin Golden State Warriorsia.
Ohjelma on lopuillaan. Saatte vielä sanoa loppukommenttinne.
Kuten sanoin, Yhdysvallat on se, joka määrää lopputuloksen.
Yksi syy siihen on tohtori Lermanin mainitsema päätöksentekotapa.
Olemme nähneet, miten Jerusalemin kysymyksessä konsensus hajoaa.
On mielenkiintoista seurata, miten Iranin asia etenee.
USA:n ja Euroopan välillä -
on vielä yksi ero: maantiede.
Yhdysvallat suhtautuu Erdoganin hallintoon kriittisesti, -
mutta Eurooppa ei voi tehdä sitä.
Turkki on Euroopalle puskurimaa, -
kolmen miljoonan pakolaisen parkkipaikka.
Se on Lähi-idän iskunvaimennin.
Se saa kokea terrori-iskut Euroopan sijaan.
Turkki on tärkeä Euroopan turvallisuudelle.
Se ei halua vuoden 2015 pakolaisvyöryn toistuvan.
Sillä Erdogan yrittää hienovaraisesti uhkailla vaikeina hetkinä.
Viesti menee hyvin perille, ja Eurooppa peräytyy.
Mutta pystyykö Eurooppa pelastamaan Turkkia siltä itseltään?
Sitä emme tiedä.
Hallintojen vaikuttimena on muutakin kuin eri arvot ja persoonallisuudet.
Israelille on tärkeää jatkaa yhteistyötä Euroopan kanssa.
Kukaan eurooppalainen -
ei halua Iranille ydinaseita -
tai että Iran saisi toimia vapaasti -
Lähi-idässä.
Eurooppa maksoi eniten Syyrian kriisistä pakolaisten muodossa.
Eurooppa voi tarjota Israelille sellaisen tuen ja legitimiteetin, -
jota Trump ei voi antaa kansainvälisellä näyttämöllä.
Israel on ymmärtääkseni parantanut suhteitaan -
yksittäisiin EU-maihin itse unionin sijaan.
EU:n ja Israelin välit ovat huonot.
On väärin puhua Euroopasta "menetettynä maanosana", -
kuten Jerusalemissa ja Washingtonissa kuulee.
Samalla täytyy olla tietoinen Euroopan heikkouksista.
Meidän on keskityttävä siihen, mikä on meille tärkeää, -
Iranin painostuksen lisäämiseen.
Sitä USA:n ammattilaistasolla nyt tehdään menestyksekkäästi.
Kiitos, tohtori Eran Lerman, Amir Oren, -
Owen Alterman ja Meir Javedanfar!
Kiitos katsojillekin, näkemiin ensi kertaan!
Suomennos: Hannele Lehtoranta