Tervetuloa Jerusalem studioon!
Yhdysvallat on ryhtynyt -
useisiin rankaisutoimenpiteisiin -
palestiinalaishallintoa vastaan -
houkutellakseen sen neuvottelemaan Israelin kanssa, -
kun kauan odotettu USA:n rauhanaloite on julkistettu.
Tästä keskustelevat Danny Ajalon, -
Israelin entinen varaulkoministeri ja suurlähettiläs Yhdysvaltoihin, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Eran Lerman -
Jerusalemin strategiainstituutista ja Shalemin akatemiasta, tervetuloa!
Herra Oren, johdattelisitteko tähän aiheeseen?
Vanha akateeminen uhkaus kuuluu: "Julkaise tai kuole!"
Trumpin hallinnossa se on: -
"Painosta tai rankaise!"
On epäselvää, toimiiko tämä linja, -
jonka presidentti Trump ja hänen vävynsä Jared Kushner -
ja muut hänen hallinnossaan ovat omaksuneet.
He aikovat joskus, kuka tietää milloin, -
julkistaa rauhansuunnitelmansa.
Palestiinalaiset ovat olleet vihaisia Trumpille -
ainakin viime joulukuusta lähtien, -
jolloin Trump ilmoitti lähetystönsä siirtämisestä Tel Avivista Jerusalemiin.
Trump rankaisee heitä siitä, -
etteivät he ole osallistuneet hänen suunnitelmiinsa.
Hän lopetti UNRWAn rahoittamisen.
UNRWA on YK-järjestö, joka huolehtii -
palestiinalaisten koulutuksesta ja hyvinvoinnista ympäri Lähi-itää, -
mutta se on erityisen tärkeä Gazassa.
Trump on leikannut myös USAID:n rahoitusta -
ja sulkenut ainakin toistaiseksi -
PLO:n, ei siis palestiinalaishallinnon, toimiston Washingtonissa.
Hän on siis tavallaan velkaa palestiinalaisille.
Hän heiluttelee heidän silmiensä edessä tuntemattomia palkintoja, -
mikäli he palaavat neuvottelupöytään.
Suurlähettiläs Ajalon, -
palestiinalaiset ovat kieltäytyneet tapaamasta amerikkalaisjohtajia -
Trumpin tunnustettua Jerusalemin Israelin pääkaupungiksi -
ja päätettyä siirtää suurlähetystön Jerusalemiin.
Palestiinalaiset näyttävät yllättyneen näistä toimenpiteistä, -
jotka sanovat: "Ellette käyttäydy hyvin ja keskustele USA:n aloitteesta, -
emme tue teitä taloudellisesti emmekä diplomaattisesti."
Onko yllätykseen aihetta?
Abbas teki kohtalokkaan virheen.
Hänen oma hallintonsakin -
on kritisoinut häntä siitä, ettei hän lukenut Trumpia oikein.
Abbas teki toimenpiteitä, -
jotka ovat vastoin heidän omia kansallisia etujaan.
Jos hän olisi katsonut Pohjois-Korean johtajaa, -
hän olisi ymmärtänyt, -
että jos Trumpille lähettää muutaman ystävällisen viestin, -
hän vastaa sitäkin ystävällisemmin.
Sen sijaan Abbas vastusti ja nöyryytti häntä ja torjui hänen edustajansa.
Trump on Trump. Jos häntä lyö, hän lyö takaisin sitäkin kovemmin.
Jos syvennymme Trumpin hallinnon mielenlaatuun, -
niin Trumpia edeltää neljä hallintoa, tai enemmänkin, -
kolme tai neljä presidenttiä, -
jotka ovat 25 vuoden ajan yrittäneet samaa onnistumatta.
Trump on tiiminsä kanssa analysoinut tilannetta.
Palestiinalaisia on kohdeltu kuin hemmoteltua lasta.
Se ei ole toiminut, joten toimintatapa muutettiin.
Toistaiseksi se ei etene palestiinalaisten takia.
Palestiinalaishallinnossa näkyy kuitenkin jo säröjä.
Siellä odotetaan Abbasin eroa.
Ehkä uudella palestiinalaisjohdolla on toisenlainen linja.
Tohtori Lerman, suurlähettiläs Ajalon sanoi -
palestiinalaisten käyttäytyvän kuin hemmoteltu lapsi.
Yksi ensimmäisistä toimenpiteistä oli UNRWAn rahoituksen leikkaaminen.
UNRWA ja palestiinalaiset reagoivat siihen kiukunpuuskalla.
Palestiinalaiset ja kansainvälinen yhteisö tyrmäsivät päätöksen, -
vaikka esimerkiksi EU suhtautuu uudistuksiin yleensä myönteisesti.
Miksi tässä tapauksessa keskustellaan vain korvaavasta rahoituksesta -
itse ongelman käsittelemisen sijaan?
On helppoa julistaa -
presidentti Trumpin päätökset -
järjettömiksi ja ymmärtämättömiksi.
Itse asiassa se, mitä hän yrittää tehdä, -
on pitkälti samaa, mikä alkoi jo ennen kuin hän astui virkaansa.
Hän yritti Egyptin presidentti Sisin kanssa -
suistaa YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 2334, -
jota Obaman hallinto ajoi.
Israelissa sitä päätöslauselmaa pidettiin katastrofaalisena.
Euroopan ja Yhdysvaltojen linjat ovat nyt vastakkaiset.
Obama, tai oikeastaan Kerry, oli lähempänä Euroopan kantaa.
Euroopan kannan lähtökohtana on se, -
että palestiinalaiset ovat oikeutettu osapuoli, -
ja lopputulos pohjautuu pitkälti arabien tulkintaan 242:sta, -
eli Israelin pitää täysin vetäytyä kutakuinkin 1967:n rajoille -
ja pakolaisongelma pitää ratkaista.
Tämän kertomuksen mukaan palestiinalaiset ovat uhreja, -
joiden oikeudet täytyy palauttaa.
Se ei ole Israelin näkemys, -
ei myöskään USA:n nykyisen hallinnon, kongressin -
eikä amerikkalaisten enemmistön.
Alusta asti Trumpin hallinto on yrittänyt karistaa palestiinalaisilta -
heidän suuret odotuksensa.
Se ei ole mikään oikku, vaan kylmä suihku palestiinalaisille, -
jotta he heräisivät todellisuuteen, -
jossa heidän on neuvoteltava ikävästä kompromissista.
Sille sanalle ei edes ole kunnollista vastinetta nykyarabiassa.
Herra Oren, -
tohtori Lerman puhuu usein paradigman muutoksesta.
Myös suurlähettiläs Ajalon kertoi palestiinalaisten haasteista -
ja palestiinalaisjohtajaan kohdistuvasta sisäisestä kritiikistä.
Ovatko nämä toimenpiteet palestiinalaisille herätyshuuto?
Nyt raportoidaan myös siitä, -
että Yhdysvallat jäädyttää PLO:n johtajien pankkitilejä.
Myös USAID joutuu toimenpiteiden kohteeksi.
Mitä on meneillään?
Länsirannan palestiinalaisjohto on tietysti turhautunut.
Mikään ei näytä horjuttavan -
presidentti Trumpin ja hänen seurueensa, tai perheensä, kantaa.
Ironista kyllä, amerikkalaiset ymmärsivät ensimmäisinä, -
että hallittujen suostumus on välttämätöntä.
Koska palestiinalaisjohto on niin heikko, -
se tarvitsee palestiinalaisväestön suostumuksen -
Länsirannalla, Gazassa ja pakolaisleireillä -
Syyriassa, Libanonissa ja Jordaniassa.
Trumpin on turha kuvitella, -
että Abbas voisi pakottaa heidät kolminkeskiseen sopimukseen -
Yhdysvaltojen ja Israelin kanssa.
Hän ei voi palata Camp Davidistaan ja sanoa parlamentilleen: -
"Tässä on sopimus, äänestäkää minua tai eroan."
Tämä on siis yksi näkökohta liittyen Abbasin heikkouteen.
Toiseksi, täällä mainittiin USA:n entinen ulkoministeri Kerry.
Häntä on viimeaikoina syytetty siitä, että hän on kehottanut iranilaisia, -
etenkin ulkoministeri Zarifia, -
odottamaan Trumpin hallinnon päättymistä.
Hän on myöntänytkin sen. ― Niin, hän on siitä ylpeäkin.
Se ei välttämättä tarkoita edes kahta vuotta.
Kahden kuukauden kuluttua on kauden puolivälin vaalit, -
ja sitten tiedämme paremmin.
Sama pätee Lähi-idässä.
Abbasin ei kannata kiirehtiä tekemään mitään sopimusta.
Hän voi odottaa marraskuuhun ja katsoa, -
mitä tapahtuu toiselle pakotesarjalle Irania vastaan -
ja miten kauden puolivälin vaalit menevät.
Pölyn laskeuduttua hänellä on aikaa neuvotella.
Vihollisvaltion neuvomisella on omat seurauksensa.
Voimme vain katsoa ja odottaa. ― Tässä ei ole mitään salaliittoa!
Tätä voidaan pitää maanpetoksena.
Suurlähettiläs Ajalon, -
John Kerry ja eräät muut ovat omaksuneet -
kielteisen kannan Trumpin hallintoa kohtaan, -
oli se loogista tai ei.
Mitä tulee Euroopan unionin, palestiinalaisten ja USA:n suhteisiin, -
EU:n ulkopolitiikan johtaja Federica Mogherini, -
Berliini ja muut unionin johtajat puhuvat korvaavasta rahoituksesta -
Yhdysvaltojen päätettyä lopettaa palestiinalaishallinnon tukemisen.
Voiko Euroopan unioni korvata USA:n rahoituksen palestiinalaisille?
Hyvin pienessä määrin.
Ensinnäkin, EU tarvitsee päätöksilleen konsensuksen, -
ja se on hyvin vaikea saavuttaa.
Toiseksi, kaikella kunnioituksella, sen talous ei vedä vertoja USA:lle.
Palestiinalaiset eivät voi siis odottaa EU:n täyttävän kuilua.
Sitä se ei tee -
joko poliittisen tahdon tai kyvyn puutteesta, -
ja varsinkin rahan puutteesta, koska sillä on paljon muitakin käyttökohteita.
Tohtori Lerman, puhutte usein paradigman muutoksesta -
ja "kaikkihan sen tietävät" -mallista.
Se täytyy murtaa.
Miten se vaikuttaa nyt palestiinalaisten ja USA:n suhteisiin?
USA:n hallinto ei enää usko "kaikkihan sen tietävät" -malliin.
Obaman hallinto, -
ja jossain määrin jo Bushin hallinto Annapolisin prosessissa, -
jolloin Olmertin odotettiin menevän siihen mukaan, -
omaksuivat tietynlaisen ratkaisumallin.
Se pohjautuu siihen, että Jerusalem jaetaan, -
Israel vetäytyy kutakuinkin 100-prosenttisesti 1967:n rajoille, -
samansuuruisin aluevaihdoin, -
ja palestiinalaispakolaisista tehdään jonkinlainen päätös.
Yhdysvallat siis pitkälti hyväksyi arabien tulkinnan -
asiaankuuluvista YK-päätöslauselmista.
Israel ei ole koskaan tulkinnut niitä niin.
Nyt USA:ssa on hallinto, joka ei myöskään tee niin.
On mielenkiintoista, että Abbasin tuhoksi -
myös arabien kanta on jakaantunut.
Heille Iranin haaste on ensisijainen.
Yhdysvaltojen linjan muutos Irania kohtaan on elintärkeä -
sellaisille valtioille kuin Saudi-Arabia, -
jonka pääkaupunkiin sataa iranilaisia raketteja.
Palestiinalaiskysymys ei ole enää tärkeimpiä prioriteetteja.
Arabimaat ovat valmiita seuraamaan USA:n hallintoa, -
joka, katsos kummaa, huomioi Israelin kannan -
Jerusalemista ja muista kysymyksistä.
Palestiinalaiset ovat siis kovan päätöksen edessä.
Abbas ei todennäköisesti pysty siihen.
Heidän on luovuttava kansainvälisen pakottamisen mallista.
Se on ollut heille keskeinen strategia.
Abbashan luopui aseellisesta taistelusta perinteisessä mielessä.
Hänestä Arafat teki katastrofaalisen virheen -
valitessaan jälleen aseellisen taistelun.
Hän sanoi vuonna 2002: "Olemme hävinneet.
Kansannousun militarisointi oli paha virhe."
Sen sijaan hän keskittyi Saeb Erekatin innoittamana -
kansainvälisen pakottamisen strategiaan.
Hänelle on turhauttavaa nähdä sen luhistuvan silmiensä edessä.
On ironista, -
että Trumpin hallinto ja muut Iran-sopimuksen kritisoijat -
ovat aina sanoneet: -
"Ei sopimusta on parempi kuin huono sopimus."
Eivätkö he näe, että sama logiikka pätee palestiinalaisillakin?
Palestiinalaisten näkökulmaa täytyy ymmärtää, -
vaikka ei olisikaan samaa mieltä.
Heiltä odotetaan huonon sopimuksen hyväksymistä.
He tyytyvät mieluummin nykytilanteeseen -
ja odottavat parempaa päivää, jota ei ehkä koskaan tule, -
kuin allekirjoittavat huonona pitävänsä sopimuksen.
Siinä tapauksessa Trumpilla ei ole mitään keinoa -
saada Abbas suostumaan.
Ainut mahdollisuus tulee, -
kun Abbas liittyy Arafatin seuraan, ja uusi johto astuu esiin.
Suurlähettiläs Ajalon, -
onko elinkelpoinen rauhansopimus mahdollinen?
Riippuu siitä, miten se määritellään.
En usko, että lähitulevaisuudessa saavutetaan kattava sopimus, -
johon kuuluisi vaatimusten ja vihamielisyyksien lopettaminen -
ja Israelin aito tunnustaminen juutalaisten kotimaaksi, -
pakolaiskysymys ja Jerusalem.
En kuitenkaan usko, että Trumpin hallinto ajattelee sitä -
"ei sopimusta tai huono sopimus" -vaihtoehtoina.
Se voi olla alkusoitto -
jonkinlaiselle väliaikaissopimusten mekanismille.
Se voi olla kaikkien etu. ― Myös Oslon sopimusten?
Ehkä, mutta ilman sellaisia vaatimuksia, -
joita ei voida nyt täyttää.
Ettekö oleta heiltä nyt liikaa pitkäntähtäimen strategista ajattelua?
Kuten keskustelimme aiemminkin, -
Trump ei ole tavallinen poliitikko, vaan liikemies, -
joka etsii uusia ideoita.
Hänen lausuntojensa pohjalta vaikuttaa siltä, -
ettei hän suhtaudu ratkaisuun kaksijakoisesti.
Ei ole olemassa vain kahden valtion tai yhden valtion malli, -
vaan niiden välillä on monia väliratkaisuja, -
ja siihen he ehkä tähtäävät.
Palestiinalaiset eivät kuitenkaan ole koskaan halunneet väliratkaisua, -
koska he pelkäävät sen muuttuvan pysyväksi.
Israel vastaa: "Teidän pysyvä on meidän väliaikainen."
Trump yrittää herättää palestiinalaiset todellisuuteen.
He saavat laskeutua puustaan.
Heitä painostetaan ratkaisuun, joka ei tietenkään ole heille edullinen.
Jokaisella järjellisellä hallinnolla on suunnitelma B.
Jos paras ei onnistu, yritetään toiseksi parasta, -
ja se on väliaikaisten sopimusten järjestelmä.
Tohtori Lerman, -
Yhdysvaltojen rauhanaloitetta on odotettu pitkään.
Viime viikolla palestiinalaisten pääneuvottelija Saeb Erekat sanoi, -
ettei sitä ole olemassakaan, vaan amerikkalaiset tajuavat lopulta, -
ettei neuvottelukumppania ole kummallakaan puolella.
Ovatko ne vain epätoivon sanoja, vai onko niillä pohjaa?
Se riippuu määritelmästä.
Se ei ehkä ole sellainen aloite -
kuin Clintonin parametrit, -
jotka olivat osa meneillään olevaa neuvotteluprosessia.
Se kuitenkin nostetaan pöydälle jossain mielessä.
Se mullistaa keskustelun, -
ja juuri sitä Saeb Erekat haluaa välttää.
Yhdysvallat esittää vaihtoehdon "kaikkihan sen tietävät" -mallille.
Siihen liittyy kovia kompromisseja, -
turvallisuusratkaisuja, joiden kanssa Israel voi elää, -
Jerusalem-kysymyksen siirtämisen tulevaisuuteen -
ja alueellisia kompromisseja, -
jotka eivät vaadi valtavien ihmismäärien siirtämistä -
nykyisiltä asuinsijoiltaan.
Se voi elvyttää yli 30 vuotta unohduksissa olleen ajatuksen -
Jordanian roolista Länsirannan tulevaisuudessa.
Se ajatus koki luonnollisen kuoleman1980-luvun lopulla -
Reaganin aloitteen ja sitten Lontoon sopimuksen epäonnistuttua.
Jordanialaiset jättivät palestiinalaiset omilleen.
Jos Yhdysvallat omaksuu uudelleen sen kannan, -
jota esimerkiksi Reaganin hallinto kannatti vankasti, -
pelisäännöt voivat muuttua.
Puhumme Israelin ja palestiinalaisten prosessista -
kuin se olisi lentotukialus: suuri ja näyttävä.
Sen pitäisi olla kuin sukellusvene.
Sen pitäisi liikkua pinnan alla, -
kunnes kaikki kysymykset -
on lähes ratkaistu.
Sitten se tulee pinnalle, -
ja jäljellä olevat kysymykset ratkaistaan USA:n välityksellä.
Siltähän tämän hallinnon strategia näyttääkin.
Se ei julkista tietoja prosessin edistymisestä.
Trumpin Lähi-idän-lähettiläs Jason Greenblatt sanoi, -
että tarvittavat kompromissit eivät tule miellyttämään kumpaakaan puolta.
Se on vanha argumentti: "Jos molemmat kärsivät, sopimus on hyvä."
Molempien häviö ei tarkoita molempien voittoa.
Amir Oren näkee sen joko sukellus- veneenä tai lentotukialuksena, -
mutta minusta se on pikkuveneiden laivasto.
Niin se täytyy tehdä.
Jokainen vene pääsee satamaansa ajallaan -
elämään todellista elämää ja vahvistamaan luottamusta.
Vain siten päästään sopimukseen.
Ohjelma on lopuillaan.
Saatte kukin vielä kommentoida ja hieman ennustaa tulevaisuutta.
Minäkään en usko läpimurtoon -
nyt Trumpin hallinnon ehdotuksen seurauksena, -
mutta se valaa pohjaa toisenlaiselle tulevaisuudelle.
On yhä ilmeisempää, että Washingtonin suuttumus -
palestiinalaisten käyttäytymistä kohtaan -
liittyy myös Abbasin toimintaan Gazassa.
Abbas käyttäytyy kuin tohtori Jekyll.
Hän tapaa Israelin vasemmistoa hyväntahtoisena rauhantekijänä.
Sitten hän muuttuu Fatahin Mr. Hydeksi, -
joka antaa gazalaisten nähdä nälkää, -
kunnes Fatah pääsee taas valtaan Gazassa, mikä ei tapahdu.
Amerikkalaiset ovat raivoissaan.
He yrittävät löytää ratkaisuja Gazan pakottaviin ongelmiin, -
mutta Abbas pilaa kaiken.
Trump on vienyt palestiinalaisilta -
heidän valtansa kansainvälisessä yhteisössä, -
tai sen ajatuksen, -
että maailma pakottaa -
Israelin ratkaisuun.
USA:n poliittisen suojeluksen takia -
palestiinalaisten on tajuttava, ettei se strategia enää toimi.
Herra Oren, tohtori Lerman puhui "kylmästä suihkusta" palestiinalaisille.
Uskotteko, että palestiinalaiset heräävät?
Voidaanko suhde parantaa, -
vai onko se tuhoon tuomittu kaikkien näiden ongelmien jälkeen?
Se ei ehkä ole hyvä metafora, -
sillä Trumpiin on viime aikoina yhdistetty aivan toisenlainen suihku.
Eräs israelilaiskenraali yritti kerran sanoa englanniksi -
"Menneet ovat menneitä" sanoen "What was was was was."
Tarvitsemme siis uuden alun ja tuoreita ideoita -
ja joissakin paikoissa uusia johtajiakin.
Mitä on odotettavissa tulevalta rauhanaloitteelta?
Valitettavasti samaa kuin ennenkin.
Oletteko samaa mieltä?
Uusia ajatuksia tuodaan pöytään. Palestiinalaiset eivät hyväksy niitä.
Israel voi tutkiskella niitä.
Ne kuitenkin jättävät jälkensä tulevaisuuteen.
Kiitos, suurlähettiläs Ajalon, herra Oren ja tohtori Lerman!
Kiitos katsojillekin, näkemiin perjantaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta