Tere tulemast saatesse!
Septembri viimasel nädalal
kogunevad maailma juhid taas
ÜRO peaassambleele New Yorki.
Nagu tihtilugu varemgi, on tulipunktis Lähis-Ida väljakutsed.
Neist vestlevad
dr Hilly Moodrick-Even Khen Õiguse ja Teaduse Akadeemiast,
TV7 analüütik Amir Oren,
Danny Ayalon, Iisraeli endine asevälisminister
ja endine USA suursaadik
ning Lähis-Ida analüütik Etgar Levkovitch.
Milliseid väljakutseid Lähis-Idas peaassamblee eel esineb?
On taas see aeg aastast.
ÜRO loodi 1945. a oktoobris.
ÜRO Peaassamblee juhtidel
on harva olnud nii palju erimeelsusi.
Julgeolekunõukogu viis alalist liiget
pole muidugi ÜRO valitsus,
ja peaassamblee arutelud pole siduvad.
Lääne koalitsiooni pragunemine on siiski ilmne.
USA ja EL on kokkupõrkekursil.
Siis on Suurbritannia Brexit ning muidugi Venemaa ja Hiina.
Lähis-Idas on vähemalt kolm olulist küsimust -
Süüria, Iraan ning Iisrael ja palestiinlased.
Dr Moodrick-Even Khen,
millele peaassamblee seekord eeldatavalt keskendub?
Nagu hr Oren ütles, on keskseks teemaks Lähis-Ida,
kuid ÜRO-l on väga raske
luua resolutsioone,
mis neis asjus mingit rolli mängiksid.
Trumpi valitsus on asunud
Iraani-vastase kampaania etteotsa.
Ka Iisraeli-palestiinlaste konflikti osas
valmistatakse ehk plaane ette.
Saame näha.
USA tahaks lõpetada UNRWA rahastamise.
Süüria konflikt on ÜRO-le nagu Kaini märk.
ÜRO pole suutnud teha midagi verevalamise lõpetamiseks
või rahukõneluste edendamiseks.
Suursaadik Ayalon,
Iisraelil on palju mängus Lähis-Ida praegustes väljakutsetes,
Iraani tuumalepingus, konfliktis palestiinlastega
ja Süüria sõja küsimustes.
Kuidas Iisrael nendeks aruteludeks valmistub?
Välja arvatud vähese PR-i
ja ülimalt ebaametliku diplomaatiaga,
ei kuidagi.
Iisrael pole kunagi oodanud ÜRO-lt
lahendusi oma eksistentsiaalsetele probleemidele.
Iisrael peab ÜROd palestiinlaste kummipitsatina
automaatse araabia enamuse tõttu.
Iisraeli on ÜROs alati diskrimineeritud
selle sõna kõigis tähendustes ja ÜRO harta kõigis aspektides.
See on meie perspektiivist vaid suur PR show.
Olen nõus,
et resolutsioonid pole väärt isegi tinti ega paberit.
Julgeolekunõukogu on patiseisus
USA, Venemaa ja Hiina omavaheliste konfliktide tõttu.
The show must go on. Show peab jätkuma. Oleme kohal.
Peaminister Netanyahu läheb sinna
peamiselt kohtuma teiste riigijuhtidega,
kellest osadel pole Iisraeliga diplomaatilisi suhteid.
See on Iisraeli osaluse tähtsaim vili.
Iga aasta teeb ÜRO ca 20 Iisraeli hukkamõistvat resolutsiooni.
Nii arvatavasti seegi kord.
Hr Levkovitch,
tihtipeale ei suhtuta Trumpi valitsusse ÜRO Peaassambleel eriti soosivalt,
eriti siis, kui Trump on tegelenud asjadega,
mis rahvusvahelisele üldsusele ei meeldi.
Lisaks mõjutavad seda Iisraeli küsimused.
Kui hästi on Trumpi valitsus valmistunud
peaassambleel mõju avaldama?
Trumpi Lähis-Ida erisaadik Jason Greenblatt ütles,
et Iisraeli ja palestiinlaste rahualgatust ei saa veel avaldada.
USA ja ÜRO vahel pole kunagi olnud nii suurt lõhet.
See hakkas tekkima paari aasta eest
Trumpi ametisse astudes.
Trump ja ÜRO pole üks,
vaid lausa teineteise vastu.
Trumpi võitlusel ÜRO vastu on suur toetus kodumaal.
Mõlema partei meelest
on ÜROs palju tühja juttu.
Seda juhivad inimõigusühendused ja diktatuuririigid.
Seegi kord tuleb palju arutelusid ja resolutsioone,
kuid üksteisemõistmist on vähem kui kunagi.
Suursaadik Ayalon rääkis koridorivestluste tähtsusest maadega,
kel pole Iisraeliga diplomaatilisi suhteid.
Kui palju Iisrael usub, et need kohtumised
lähendavad suhteid näiteks Saudi Araabiaga?
Suursaadik Ayalon alustas oma diplomaatilist karjääri
Iisraeli ÜRO saatkonnas ca 25 aasta eest.
Ta mäletab Oslo protsessile eelnenud sündmusi ja seda,
et seejärel julgesid paljud maad, ka moslemi- ja araabiamaad
kohtuda Iisraeli peaministri Rabiniga
ja hiljem ka teiste juhtidega.
Sellest ei räägita avalikult, kuid Malaisia ja teised riigid,
kellel pole siiani Iisraeliga avalikke suhteid,
kasutavad seda võimalust,
et hiilida Iisraeli peaministri ja tema abikaasa hotellisviiti vestlema.
Peaassamblee pakub head võimalust sellisteks kohtumisteks.
Kõik on juba niigi New Yorgis.
Muul juhul ärataks kohtumine tähelepanu.
Kui juht on maalt paar päeva eemal, hakkavad keerlema kuulujutud.
Kui ka Iisraeli juht on samal ajal ära,
on lihtne järeldusi teha.
Aga New Yorgis on septembris või oktoobris
kerge teiste riigijuhtidega kohtuda.
Dr Moodrick-Even Khen, igaaastaseid konverentse on palju.
Saksamaal on Julgeolekukonverents,
ja seegi pakub võimaluse sellisteks kohtumisteks.
Nii USA kui Iisraeli meelest on ÜRO üldiselt "tühi jutustamine".
Miks Iisrael ja USA üldse peaassambleel osalevad?
ÜRO on endiselt rahvusvaheliste suhete tähtis foorum.
Pole mingeid märke,
et kumbki neist kavatseks ÜROst täiesti lahkuda,
kuigi USA lahkus juunis Inimõiguste Nõukogust.
Siiski on ÜRO endiselt tähtis foorum
ka ebaametlikele sidemetele, nagu hr Oren ütles.
Rahvusvahelisest üldsusest ei saa lahkuda
ja seda tähendaks lahkumine ÜROst.
Isegi kui resolutsioonidel pole praktikas mingit tähendust,
nagu suursaadik Ayalon ütles?
Jah,
aga ÜRO-le alternatiive pole.
Suursaadik Ayalon,
kui tähtis on Iisraelile suhete sõlmimine Lähis-Ida riikidega?
Kuidas need sidemed ÜRO organeis ja mujal välja näevad?
Ei kuidagi.
Iisraeli ning araabia- ja moslemimaade kahepoolsed suhted
on täiesti teine asi kui riikide mitmerahvuslik poliitika.
Maadel, kes ÜROs hoolega Iisraeli sarjavad,
on suurepärased luure-, kaitse- ja isegi majandussuhted
Iisraeliga.
ÜROd võiks samahästi nimetada Paabeli torniks
kõigi oma rahvaste ja keeltega.
Sel pole mingit tõelist väärtust.
Sellel on diplomaatiline väärtus, kuna alternatiive pole.
Mis puudutab USAd,
pole see kunagi ÜROsse positiivselt suhtunud.
Ta on alati kuulutanud,
et ei loovuta oma suveräänsust rahvusvahelisele organile.
ÜRO silmakirjalikkuse, ebaefektiivsuse
ning vahel isegi selle ametnike ja institutsioonide korruptsiooni tõttu
räägiti 25-30 aasta eest uue organi loomisest.
See tuleb endiselt pidevalt jutuks.
See ei korvaks tingimata ÜROd, vaid töötaks selle kõrval.
See institutsioon töötaks demokraatlike väärtuste alusel.
Sinna kuuluksid demokraatlikud riigid.
See oleks Iisraeli, USA ja teiste demokraatlike riikide huvides.
Hr Levkovitch, suursaadik Ayalon nimetas ÜROd Paabeli torniks.
Piibli järgi varises torn lõpuks kokku.
Kuidas selline ühendus, kus on palju probleeme,
võib teenida maailma eri maade esindajana,
kui ta samal ajal töötab ka nii paljude maade vastu?
Siin on isegi mõistete vastuolu.
Kuidas saab olla mandaadi järgi demokraatlik hääl,
kui paljusid selle blokke ja alablokke juhivad diktatuurid
ja autoritaarsed riigid?
Kuidas seda probleemi lahendada? Seda polegi suudetud lahendada.
Viimase pooleteise aastaga
on USA vastasseis ÜROga üha kasvanud
USA ÜRO suursaadiku Nikki Haley juhtimisel.
Ta nimetab asju õigete nimedega
ja on võtnud julgelt jutuks silmakirjalikkust ja muid probleeme,
mitte ainult seoses Iisraeliga, vaid ka teisi.
Teine suur teema on Lõuna-Ameerika.
ÜRO on vastuoluline, kuid homme see veel kokku ei varise.
Pole ka teisi alternatiive.
On siiski üha selgem, et ÜROs on fundamentaalseid vigu.
Hr Oren, võtaksin sihikule kaks aktuaalset küsimust -
Süüria sõja,
kus Idlibi kriis liigub konflikti suunas,
ja Iraani tuumaleping, mis ÜRO resolutsiooniga heaks kiideti.
Teatud põhjustel seda siiski ei allkirjastatud.
Kas Iraan püüab kasutada ÜRO peaassambleed
oma propaganda edendamiseks?
Süüria valitsusel pole rahvusvahelist legimiteeti.
Kas seegi kasutab näitelava oma agenda ajamiseks?
Kõik maad kasutavad ÜROd oma propaganda levitamiseks.
See pakub suurepäraseid lavadekoratsioone.
Juhid seisavad seal ülemaailmse publiku ees.
Nad võivad seal isegi vana resolutsiooni puruks rebida,
nagu Vivian Herzog tegi resolutsiooniga,
mis määratles sionismi rassismiks.
See, mida ütlesite Iraani ja Süüria kohta,
väljendab mõningaid termineid, millega ÜRO peab pidevalt tegelema.
Need on legimiteet, vahendamine ja jõustamine.
Needki maad, kes ei usu ÜRO võimu,
võivad taotleda legimiteeti, mida annavad resolutsioonid
või liikmesriigiks pääsemine, nagu palestiinlased.
Nad usuvad, et see tasakaalustab mängu,
kuna nad peavad end Taavetiks ja Iisraeli Koljatiks,
kuigi Koljat oli vilist, ehk "põlispalestiinlane".
Teine on vahendamine.
Lähi-Idas on olnud mitu ÜRO vahendajat.
Bernadotte, keda ootas kahetsusväärne lõpp,
ja Ralph Bunche.
Kanadalane Lester Pearson rajas esimesed ÜRO kriisiväed
puhvriks Siinaile.
Õnnestunud vahendustööst on näiteid,
kui pooled tahavad seda kodupubliku rahustamiseks.
ÜRO täidesaatev võime on aga nõrk.
Kui sellele tahetakse vastu panna,
või kui oma riigi mässulisi ei taheta otsust järgima sundida,
on ÜRO jõuetu.
Dr Moodrick-Even Khen,
teiste riikide soov resolutsioone järgida
on vältimatu eeltingimus nende jõustamiseks.
Millist mõju avaldab see Lähis-Ida erinevatel näitelavadel?
Kas nüüd, kui ÜRO-l on tähtis osa Süüria poliitilises protsessis,
annavad suurriigid, sh USA, talle rohkem legimiteeti,
kuigi nad ei toetaks ÜROd teistes valdkondades?
Ma ei tea.
Julgeolekunõukogu on tõhutu,
kuigi just sel organil peaks olema võime otsuseid jõustada.
Nii Iraani kui Süüria puhul on arutelud ÜROst välja viidud.
Venemaa on juhtinud kõnelusi Astanas,
väljaspool kõiki ÜRO foorumeid.
Julgeolekunõukogu ei saa Süüria suhtes midagi teha.
Iraani puhul aga
on Trumpi valitsus juhendanud riike
rikkuma ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni,
mis tühistas sanktsioonid.
Trump õhutab riike rikkuma Julgeolekunõukogu otsust,
kuigi USA on endiselt üks viiest alalisest liikmest.
Enamik USA presidente on karjääripoliitikud,
kuid ametisse astudes pürgivad nad maailma
või vähemalt läänemaailma juhtideks.
Donald Trump ei ole karjääripoliitik, kuid ta käitub nagu oleks,
sest teda ei huvita globaalne juhtimine.
Ta tahab vaid oma valijatele meeldida.
Suursaadik Ayalon, Türgi on aastaid nõudnud
julgeolekunõukogu alaliste liikmesriikide vahetamist
seoses "muutunud tegelikkusega".
President Erdogan on nõudnud Türgile alalist liikmestaatust.
Nüüd on Türgi suhted USA ja Euroopaga halvenenud.
Kui soosivalt suhtub ta saabuvasse peaassambleesse,
võrreldes varasematega?
Üks ÜRO iganenud omadustest on Julgeolekunõukogu koosseis,
mis peegeldab
2. Maailmasõjajärgset geopoliitikat.
Täna pole Euroopal mingit põhjust nõukogus kaht liiget omada.
Aafrikal, Aasial ja Lõuna-Ameerikal pole ühtki esindajat.
Viimase 25-30 aastaga on koosseisu püütud muuta
Jaapani juhtimisel
ning India, Argentiina ja LAV-i toel,
kes peavad end sobivaks oma kontinenti esindama.
Ja muidugi Türgi.
Julgeolekunõukogu alalised liikmed jäävad siiski endisteks.
Keegi neist ei loobu vabatahtlikult võimust.
Globaalne olukord on nii habras, et keegi ei taha paati kõigutada.
Erdogan võib nutta palju tahab,
kuid arvestades tema käitumisega
kurdide, omaenda kodanike ja Euroopa suhtes,
pole tal mingeid võimalusi.
ÜROs on vaid esimene klass ja turistiklass.
Kuskil vahepeal võib olla äriklass,
kus keskmise suurusega riigid mõningaid eeliseid saavad,
aga nad ei saa kunagi viie alalise liikme võimu,
sest need ei nõustu oma positsiooni nõrgendama.
Muutused tulevad alati aeglaselt.
Isegi sajajalgne on kiirem kui muutused ÜROs.
Tormilisi muutusi on olnud vaid siis,
kui USA on ühepoolselt
sundinud ÜROd muutuma, kas see tahtis või mitte.
Selle näideteks on UNRWA rahastamise lõpetamine
ja lahkumine Inimõiguste nõukogust.
See võib ÜROd raputada,
aga kui ootate muutust ÜRO seest, varuge palju popkorni!
USA lahkus Inimõiguste nõukogust, öeldes,
et tema kohalolu on andnud nõukogule legimiteeti,
kuigi nõukogu on edendanud inimõiguste vastaseid algatusi.
Dr Moodrick-Even Khen,
Inimõiguste nõukokku kuulub lääneriikide kõrval maid,
kes ei toeta demokraatlikke väärtusi ja inimõigusi.
Kas see ei kahjusta nõukogu võimet
maailma eri paikades tegelikkust parandada?
Ma ei usu, et sellest eriti kahju oleks,
sest Inimõiguste nõukogu otsuseid ei saa jõustada.
Need on olulised vaid avaliku arvamuse jaoks.
Need on tühjad jutud,
arutelud ja otsused,
millel pole olulist mõju.
Need on siiski tähtsad avaliku arvamuse seisukohast.
Seepärast võivad riigid olla nõukogu liikmed,
ja teha sellest väljaspool muid praktilisi asju.
Saateaeg on otsakorral.
Saate kõik anda hinnangu tulevasele peaassambleele.
Ühinenud Rahvaste Organisatsioon on tähtis institutsioon.
Asi pole vaid 2. Maailmasõja võitjate saagijagamises.
Rahvaliidu läbikukkumise järel
ehk pärast 1. Maailmasõda,
kui USA veel liige polnud
Senati isolatsioonipoliitika tõttu,
tahtsid kõik tõhusat organit, kuid mitte liiga tõhusat,
et see ei takistaks riikide enda programme.
Teine pool on peasekretäri juhitud alaline personal.
Praegune peasekretär Antonio Guterres on üsna hea
ja ta pole Iisraeli-vastane.
ÜRO on stagneerunud institutsioon.
Selle põhikirja ei saa muuta ilma P5 maade heakskiitu.
Seega ei saa see muutuda.
Filosoof Leibniz ütles, et see on võimalikest maailmadest parim.
ÜRO on rahvusvahelise üldsuse võimalike insitutsioonide seas
ehk kõige vähem halb.
Nii tõhutu kui ÜRO ka on, on see ühes asjas tõhus:
Iisraeli hukkamõistmises.
ÜRO on BDS-i boikotiliikumise tähtsaim täidesaatja,
kuna paljud ei mõista ÜRO töömehhanismi.
Kui nähakse Iisraeli-vastaste resolutsioonide hulka
ja ÜRO peaks olema rahvusvaheline neutraalne organ,
siis järeldatakse, et Iisrael peab halb olema.
Meie Iisraeli diplomaadid peavad näitama,
et asi on vastupidi.
Palestiinlased kasutavad ÜROd Iisraeli vastu.
Kõigist negatiivsetest kommentaaridest hoolimata
on ÜRO endiselt foorum,
kus maailma juhid võivad oma nägemusi kuuldavale tuua.
See on koht nähtav olemiseks.
Peaminister Netanyahu on seal kodupublikule näidanud,
et ta on maailma juhtide tipptasemel.
Kas nõustud temaga või mitte,
on tal õnnestunud esile tuua
oma nägemust ja Iisraeli nägemust.
Ta on osutunud tõhusaks kommunikeerijaks.
Ta on ka tugevdanud seal kahepoolseid suhteid eri maadega.
Aitäh, dr Moodrick-Even Khen, Amir Oren,
suursaadik Danny Ayalon ja Etgar Levkovitch!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu.
Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri