Tervetuloa Jerusalem studioon!
Viime kuukausina -
Gazaa hallitseva Hamas-järjestö -
on tavoitellut tulitaukoa Israelin kanssa -
vahvistaakseen asemaansa vakavan taloustilanteen takia.
Terrorijärjestöksi luokiteltu järjestö on ensimmäistä kertaa valmis -
luopumaan tavoitteestaan tuhota juutalaisvaltio.
Israel on puolestaan valmis sopimukseen Hamasin kanssa, -
jos Hamas pitää kurissa ne gazalaisjärjestöt, -
jotka ovat rikkoneet tulitauon kerta toisensa jälkeen.
Tästä keskustelevat reservin eversti- luutnantti Reuven Ben Shalom, -
joka on kulttuurianalyytikko ja Jerusalem Postin kolumnisti, -
analyytikkomme Amir Oren ja professori Zeev Hanin, -
Venäjän ja Lähi-idän asiantuntija Bar Ilanin ja Arielin yliopistoista.
Herra Oren, kertoisitteko viimeisimmistä tapahtumista?
Israelin tapahtumat ovat niin dynaamisia, -
että täällä istuessamme saatamme yhtä hyvin kuulla -
hälytyssireenien soivan -
kuin tiedon sopimuksen solmimisesta.
Gazan rajan tilanne oli verrattain rauhallinen sen jälkeen, -
kun operaatio Suojakallio päättyi elokuussa 2014.
Nyt se rauha on rikottu.
Hamas järjesti mielenosoituksia ja yrityksiä murtautua raja-aidan läpi.
Hamasin palkkalaiset ja muut nuoret yrittivät ampua tai heittää räjähteitä -
Israelin joukkoihin.
Viime viikkoina on tehty iskuja ja vastaiskuja.
Samalla on kuitenkin neuvoteltu sekä salaa että avoimesti -
tulitaukosopimuksesta, joka lopettaisi vihamielisyydet toistaiseksi, -
ja pidemmän tähtäimen järjestelyistä, -
joiden puitteissa Israel vapauttaisi palestiinalaisvankeja, -
ja Gazasta palautettaisiin israelilaisten ruumiit -
ja Hamasin vankina pitämät kaksi israelilaista.
Gazalaiset saisivat vapaammin tuotteita Egyptistä -
ja työlupia Israeliin.
Vasta muutama päivä sitten paljastettiin, -
että pääministeri Netanjahu tapasi toukokuussa salaisesti -
Abdel Fattah al-Sisin Kairossa.
He keskustelivat tästä, mutta se ei ole vielä tuottanut tulosta.
Tällä hetkellä tilanne on kuitenkin lupaava.
Tilanne on äärimmäisen mutkikas, -
vaikka sanomme niin kaikista Lähi-idän tapahtumista.
Nyt on kuitenkin erityisen vaikea ymmärtää, mitä on meneillään.
En ole samaa mieltä kaikesta, -
mitä sanoitte avauspuheenvuorossa.
Haluaako Hamas todella pitkän tähtäimen tulitaukoa?
Sen todellinen tavoitehan on Israelin tuhoaminen.
Se haluaa tietysti vallata PLO:n ja hallita koko palestiinalaisväestöä.
Tiedämme, mihin he pyrkivät pitkällä aikavälillä.
Kaikki, mitä he tekevät tänään tai vuoden sisällä, -
ovat vain välineitä sen saavuttamiseksi.
Sitä on vaikeampi tietää, mihin he juuri nyt pyrkivät.
Mahdammeko edes käyttää oikeita termejä?
Ongelma on, että oma hallituksemme ei kerro meille totuutta.
Meillä ei ole Gazassa selvää linjaa toisin kuin Syyriassa.
Meillä ei ole aavistustakaan Israelin pitkän tähtäimen tavoitteista Gazassa.
Kun jotain tapahtuu, saamme kuulla, -
että "eräs israelilaisviranomainen sanoi New York Timesille...."
Sitten havaitaan, ettei se ollutkaan totta.
Totuus vuoti Egyptiltä, ja näimme sen al-Jazeerasta.
Hankalaa, kun emme voi uskoa omaa hallitustamme.
Ymmärrän kyllä, että tilanne on niin arkaluontoinen, -
että se täytyy tehdä salaa.
Tarkoitan vain, että siksi näitä tapahtumia on vaikea ymmärtää.
Tulevaisuutta on vaikea analysoida.
Lisäisin siihen, -
mitä kollegani sanoi Hamasin pitkän tähtäimen tavoitteista -
ja siitä, mikä heitä kiinnostaa tällä hetkellä.
He haluavat säilyttää merkityksensä -
niiden kolmen osapuolen silmissä, -
jotka vaikuttavat Gazassa ja sen ympäristössä.
Ensimmäinen niistä on niin sanottu "Lähi-idän uusi liittoutuma", -
johon kuulu länsimielisiä sunnimaita, Yhdysvallat ja Israel.
Se haluaisi Gazaan uuden hallinnon, -
joka ei välttämättä olisi yhteydessä palestiinalaisten itsehallintoon.
Se olisi erillinen kokonaisuus, -
jota hallittaisiin ja rahoitettaisiin ulkopuolelta.
Hamasilla ei olisi siinä mitään sijaa.
Siksi Hamas haluaa hieman lämmitellä tilannetta.
Se haluaa pysyä sinä osapuolena, -
jota lähestytään, kun väkivaltaa halutaan pitää aisoissa.
Toinen tekijä on Gazan väestö.
Palestiinalaisten mielipidetutkimuslaitoksen -
ja Washingtonin Lähi-idän instituutin mielipidetutkimukset kertovat -
selvästä trendistä, -
vaikka mielipidekyselyihinkin on suhtauduttava kriittisesti.
70―80 prosenttia gazalaisista pitää Hamasia vastuussa -
viimeaikaisista tapahtumista.
60―80 prosenttia on sitä mieltä, että Hamas on epäonnistunut.
Hamas yrittää siis säilyttää asemansa väestön silmissä -
taistelussa islamilaisten arvojen puolesta, -
koska se ei pysty täyttämään väestön materiaalisia tarpeita.
Kolmas osapuoli on Iran, jota kiinnostaa Gazan valtaaminen.
Hamasin täytyy säilyttää merkityksensä Iraninkin silmissä, -
koska muuten Iran etsii muita kumppaneita.
Iran haluaa Hamasin kääntävän Israelin huomion pois pohjoisrajalta.
Toisaalta Hamasin ei siis nyt kannata ylittää punaisia rajoja, -
mutta toisaalta sen kannattaa tehdä jotain.
Tilanne riistäytyy helposti käsistä.
Herra Oren, kysyisin Hamasin tämänhetkisistä kyvyistä.
Hallitseeko Hamas todellakin Gazaa, -
vaikka yhä useampi vastustaa Hamasin johtajuutta -
ja pitää sitä kyvyttömänä huolehtimaan Gazan väestöstä?
Hamas otti vallan Gazassa kahdessa vaiheessa.
Vuonna 2006 se voitti palestiinalaishallinnon vaalit.
Se muodosti hallituksen, vaikka Abbas pysyi presidenttinä.
Kesäkuussa 2007 se valtasi Gazan väkivalloin ja karkotti Fatahin, -
jolla oli siellä vahvimmat sotajoukot.
Viimeiset 11 vuotta Hamas on hallinnut ilman aseellista vastarintaa.
Sanoitte väestön vastustavan Hamasia, -
mutta sillä ei ole merkitystä.
Arabimaailmassa aseet ratkaisevat enemmän kuin sanat.
Ellei kansannousua tule, ja siitä ei ole merkkejä, -
Hamas pysyy vallassa.
Mutta mitä Hamasin sisällä tapahtuu?
Kerron provokatiivisen analogian.
Menachem Begin oli ensin maanalaisen liikkeen johtaja, -
ja sitten oppositiopuolueen johtaja Israelissa.
Niin kauan kun hän pitäytyi puhtaassa ideologiassaan, -
hän pysyi marginaalissa.
Kun hän suostui lieventämään ideologiaansa -
ja liittoutumaan muiden ryhmien kanssa, hän nousi vähitellen valtaan.
Hamas esiintyy Fatahin vastustajana kahdella rintamalla, -
uskonnollisella ideologiallaan nationalismia vastaan, -
ja puhtaalla hallinnolla korruptiota vastaan.
Jos se pitäytyy puhtaassa ideologiassaan, -
se ei koskaan saa koko palestiinalaishallintoa valtaansa.
Nykyinen johtaja Yahya Sinwar vaikuttaa -
edeltäjiään pragmaattisemmalta.
Siksi Israel ei yrittänyt tappaa häntä viimeisimpien taistelujen aikana, -
vaan piti hänet neuvottelukumppaninaan.
Siviilipuolen ja sotilaallisen puolen valmiudet on eroteltava.
Siviilipuolella Hamas on epäonnistunut täysin.
Gazan kaistale on pieni alue, jonne virtaa rahaa maailmalta.
Sen pitäisi kukoistaa, -
mutta Hamas käyttää resurssinsa terroriin, tunneleihin ja raketteihin.
Työttömyys sekä vesi- ja sähköpula ovat Hamasin syytä.
Siellä on tietysti tapana syyttää Israelia.
Viisaammat pitävät syynä konfliktia palestiinalaishallinnon kanssa.
Tosiasia kuitenkin on, että Hamas on epäonnistunut Gazan hallitsijana.
Sotilaallisessa mielessä Hamas on varteenotettava vihollinen.
Kyseessä on silti vain pientä aluetta hallitseva terrorijärjestö.
Se saa ehkä liikaakin huomiota Israelissa.
Israelilaiset ovat kyllästyneet Gazan tilanteeseen.
Heidän kärsivällisyytensä alkaa loppua, -
vaikka Hamasin hyökkäykset kohdistuvat vain Etelä-Israeliin.
Mitä tulee Hamasin valmiuksiin, -
Israelin armeija murentaa niitä hitaasti mutta varmasti.
Emme usko mahtailevia uutisotsikoita, -
mutta pinnan alla -
Hamasin strategiset valmiudet murenevat vähä vähältä.
Israelin yleinen mielipide on Hamasin täydellisen tuhoamisen kannalla.
Israelin hallitusta ja puolustusvoimia painostetaan laajaan operaatioon.
Minunkaan mielestäni se ei ole Israelin etu.
Itämaisen totalitaarisen hallinnon -
ja Israelin parlamentaarisen demokratian ero on siinä, -
että Hamas ei suostu luopumaan aseistaan -
Abbasin tai jonkun muun hyväksi.
Jos heillä on valta, he tekevät mitä tahtovat.
Sen sijaan Israelin hallinto ei voi tehdä mitä tahtoo.
Sen on kuunneltava Israelin yleistä mielipidettä.
Herra Oren, mainitsitte Netanjahun salaisen vierailun Kairossa -
22. toukokuuta.
Tapaamisessa keskusteltiin tulitauosta ja Gazan järjestelyistä -
sekä Gazan saattamisesta palestiinalaishallinnon alaisuuteen.
PLO kuitenkin kieltäytyy siitä edelleen.
Tapaamisen taustalla oli myös Yhdysvaltojen rauhansuunnitelma.
Millainen merkitys tuolla tapaamisella on ollut?
Toistaiseksi näyttää siltä, -
ettei se ole tuottanut konkreettisia tuloksia -
presidentti Sisin hyvästä tahdosta huolimatta.
Egyptin presidentti ansaitsee silti kiitosta.
Hosni Mubarakin ja tietysti Muhammad Mursin aikaan -
Egypti ei toiminut rakentavasti -
Israelin ja palestiinalaisten konfliktissa.
Se oli harmillista.
Vaikka Israel ei pitänyt Nasserista, hän oli vahva johtaja.
Sadatilla oli tietysti ratkaiseva osa niin sodassa kuin rauhassakin.
Nyt Sisi on toiminut aloitteellisesti.
Hän esitti aloitteen pari vuotta sitten Obaman kaudella.
Netanjahu harkitsi työväenpuolueen Herzogin ottamista hallitukseen, -
mutta luopui sitten ajatuksesta ja otti Avigdor Liebermanin.
Kun Sisi ja Netanjahu tapasivat viime vuonna -
YK:n yleiskokouksen aikaan, -
tapaamisesta viestitettiin avoimesti.
Tämä tapaaminen oli kuitenkin salainen -
Egyptin turvallisuustilanteen haurauden takia.
Israelin pääministerin näkyvästä tulosta olisi ollut vain haittaa.
Toiseksi huippukokous herättää aina odotuksia.
On kuitenkin tekijöitä, joita kumpikaan näistä johtajista ei pysty hallitsemaan.
Yksi niistä on Mahmud Abbas.
Häntä ei voi pakottaa kompromissiin Hamasin kanssa.
Toinen on Israelin sisäinen tilanne.
Sopimus edellyttää pienempää vankienvapautussopimusta.
Ilmeisesti Netanjahu ei ole suostunut -
kymmenien tai jopa satojen vankien vapauttamiseen -
jäännösten ja kahden israelilaisen vastineeksi.
Ilman sitä isompaa sopimusta ei tule.
Lisäksi presidentti Trump menetti -
viimeisenkin vaikutusvallan palestiinalaisiin -
Jerusalem-julistuksellaan.
Sen seurauksena Abbas katkaisi suhteensa Trumpin hallintoon.
Palapelistä puuttuu siis palasia.
Se voidaan kuitenkin vielä korjata.
Yhdysvalloilla on kyllä vielä vaikutusvaltaa, -
sillä se maksaa suurimman osan palestiinalaishallinnon elatuksesta.
Eversti Ben Shalom?
Kansainväliset ja alueelliset suhteet ovat -
kansallisen strategiamme tärkeimpiä pilareita.
Suhteet Egyptiin ja Jordaniaan -
sekä dialogi Venäjän ja USA:n kanssa ovat ratkaisevan tärkeitä.
Gazan tapauksessa Egypti on hallitsevassa osassa.
Hamas tottelee enemmän Egyptiä kuin meitä.
Kuten sanoin, yritämme ymmärtää heidän ajatuksiaan.
Toisaalta Hamas käyttäytyy kuin ei välittäisi mistään.
He ampuvat meitä aivan kuin emme painostaisi heitä lainkaan.
Lännessä ihmetellään, -
miten he voivat tehdä niin vaikeasta tilanteestaan huolimatta.
He osaavat pelata peliään.
Toisaalta Hamas suorastaan matelee anellen tulitaukoa.
Näin minä asian näen.
Jos tämän sopimuksen ja Egyptin painostuksen seurauksena -
kaikki hyökkäykset ja paloleijat loppuvat, -
se merkitsee sitä, että ne ovat Hamasin hallinnassa, -
vaikka Hamas väittää muita syyllisiksi.
Se osoittaa myös sen, että Hamas kokee suurta painetta siviilipuolelta, -
Egyptin taholta ja sotilaalliseltakin puolelta.
Se onkin nyt tarpeen.
Eversti Ben Shalom sanoi, että kaikki on Hamasin hallinnassa, -
ja että on Hamasin poliittinen päätös, -
kiihtyvätkö vai rauhoittuvatko taistelut.
Israelin poliittisissa ja sotilaallisissa piireissä -
sanotaan kuitenkin myös, että Hamas on menettämässä otettaan, -
ja etteivät komentajat mielellään kuuntele Hamasin käskyjä, -
varsinkin jos he kuuluvat johonkin toiseen militanttiliikkeeseen.
Joskus Hamas yrittää saada sen loppumaan, mutta se ei lopu.
Aina kun Hamas haluaa lopettaa hyökkäykset, -
tai sitä painostetaan siihen, -
sen on käytettävä yhä enemmän voimaa ja resursseja -
saadakseen omat komentajansa ja oppositiovoimat rauhoittumaan.
Olen samaa mieltä Egyptin tärkeydestä.
Vaikka Gazasta tulisi osa suurta amerikkalaissopimusta, -
ja länsimieliset sunnimaat tekisivät ehdotuksia -
tai jopa panisivat niitä toimeen, -
Egypti on silti ratkaisevassa osassa.
On mahdotonta ennustaa, miten se tapahtuu, eikä tarvitsekaan.
Jotkut israelilaiset unelmoivat, -
että Egypti suostuisi liittämään Gazan itseensä, -
mutta niin ei todennäköisesti tapahdu.
Gazan ja sen ympäristön turvallisuudesta vastaaminen -
täytyy ulkoistaa.
Lisäksi mukaan voi tulla muitakin osapuolia, -
mutta luultavasti ei.
Tarkoitan muita kuin Yhdysvaltoja -
ja sunnimaita.
Muistatteko kvartetin, -
Lähi-idän välittäjänelikon, -
johon kuuluivat myös YK, Euroopan unioni ja Venäjä?
Venäjällä saattaa hyvinkin olla yhä merkitystä.
Moskovaa kiinnostaa esiintyä välittäjänä, -
joka pystyy keskustelemaan kaikkien kanssa.
Pohdimme sitä, voisiko Venäjä jollain hinnalla suostua -
seisomaan jollain tapaa Israelin rinnalla.
Tarkastelin hiljattain Venäjän tuoreita mielipidetutkimuksia.
Ei sillä, että se vaikuttaisi paljonkaan Kremlin päätöksiin, mutta silti.
Venäjä ei kuitenkaan ole totalitaarinen valtio.
70 prosenttia venäläisistä ei välitä Lähi-idän tapahtumista, -
ja puolet heistä ei edes tiedä, missä Lähi-itä on.
Mutta kysymykseen, -
kummalla puolella he ovat arabien ja Israelin konfliktissa, -
30 prosenttia sanoi olevansa periaatteessa Israelin puolella.
Siinä valossa Venäjä voisi tulla mukaan vastineeksi jostakin.
Sitten on vielä itäisen Välimeren uusi liittoutuma, -
Israel, Kreikka ja Kypros.
Aiemmin mainittu Lieberman vieraili hiljattain Kyproksella -
keskustelemassa Gazan sataman rakentamisesta sinne.
Kun tämä kaikki otetaan huomioon, -
yllättäviä sopimusratkaisuja saattaa löytyä.
Jatkaisin keskustelua -
kansainvälisestä osallistumisesta tulitaukoneuvotteluihin.
Kun pääministeri Netanjahu tapasi presidentti Sisin, oli ilmeistä, -
että vaikka Egypti on tässä keihäänkärkenä, -
Yhdysvallatkin on mukana kuvioissa.
Tiedotkin vuotivat amerikkalaisviranomaisen kautta.
Sisi puhui myös siitä, miten merkittävää on, -
että Israel, Egypti ja muut arabimaat ja koko kansainvälinen yhteisö -
haluavat kaikki ponnistella tulitauon hyväksi -
ja saada Gazan palestiinalaishallinnon alaisuuteen.
Miten merkittävää se on?
Se on merkittävää. Egypti on avainasemassa monestakin syystä.
Se oli ensimmäinen arabimaa, -
joka teki rauhansopimuksen -
Israelin kanssa.
Egypti oli niin merkittävä arabimahti, -
että sen seurauksena Syyrian johtama itärintamakin hiljeni.
Syyria pysyi tietysti silti uhan viitekehyksenä, -
jota vastaan Israelin puolustusvoimat varautuivat taistelemaan.
Syyria ei kuitenkaan pystynyt sotimaan ilman Egyptiä.
Kun siis Egypti ottaa kantaa, Israel kuuntelee sitä.
Toiseksi Rafan rajanylityspaikalla Egypti voi antaa palestiinalaisille -
sen mitä he tarvitsevat, myös Israelista.
Niin he saavat liikkumavaraa eivätkä koe elävänsä vankilassa.
Mitä tulee Egyptiin ja myös siihen, mitä professori Hanin sanoi, -
Venäjän ulkoministeri toisti jälleen tällä viikolla, -
että rauhanprosessi pitää elvyttää YK:n päätöslauselmien pohjalta, -
lähinnä 242:n ja 338:n, -
sekä vuoden 2002 arabialoitteen pohjalta.
Venäjä pitää siis yhä kiinni "rauha maan vastineeksi" -mallista.
Siihen kuuluisi tietysti alueiden vaihtoja siellä, -
missä evakuointi on mahdotonta.
Jos Egypti, Saudi-Arabia ja Venäjä muodostavat yhden rintaman, -
Yhdysvaltojen on kuunneltava niitä.
Israelin on harkittava tarkkaan, voiko se torjua sellaisen ehdotuksen.
Nämä termit, "YK:n päätöslauselmat", "kahden valtion malli", -
"neuvottelut" ynnä muut, eivät kosketa Hamasia.
Muistakaa, mikä on Hamasin tavoite!
Eivät neuvottelut tai sopimukset, -
vaan täydellinen voitto.
Tarvitaan siis kansainvälinen hanke -
Hamasin syrjäyttämiseksi ja vallan antamiseksi palestiinalaishallinnolle, -
mutta sekään ei ole selvä suunnitelma.
Hamas ei luovu aseistaan.
Vaikka se tekisi sopimuksen siviilivallan luopumisesta Gazassa, -
sotilaallisesta voimastaan se ei luovu.
Siltä suunnalta ratkaisu ei siis löydy.
Ja mikä on "ratkaisu" Israelin kannalta? Sellaista ei olekaan.
Vaikka sanotaan, että "Gazassa ei ole sotilaallista ratkaisua", -
niin sanoisin, että sotilaallisia työkaluja voidaan käyttää, -
vaikka se ei olekaan "ratkaisu".
Viime aikoina Israel on ollut lähellä päätöstä käyttää niitä.
Se olisi tuhoisaa Gazalle. Hamas kaadettaisiin.
Israel voi joutua tekemään sen.
Ohjelma on lopuillaan. Vastaisitteko tähän kysymykseen: -
Kumpi on lähempänä, sota vai tulitauko?
Se on suhteellista. Lähellä millä tavalla?
Päivien, viikkojen, kuukausien vai vuosien päässä?
Lopulta sota kuitenkin syttyy.
Israelin hallitus haluaa lykätä sen ensi vuoden alkuun, -
mutta puolustusvoimien on ehkä tehtävä se jo aiemmin.
Olemme olleet sodassa jo yli vuosikymmenen, -
ja se jatkuu toisenkin vuosikymmenen.
Toivon, että meidän elinaikanamme -
osapuolet haluaisivat pitää tilanteen suhteellisen rauhallisena.
Noin viikko sitten tulitauolle oli tilaisuutensa, -
mutta se on valitettavasti menetetty.
Sitä on yritettävä uudelleen. Tulitauko näyttää todennäköiseltä.
Kysymys kuuluu, tarvitaanko siihen sotilaallista väylää?
Kiitos, eversti Ben Shalom, herra Oren ja professori Hanin!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10177 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta