Tere tulemast saatesse!
Viimastel kuudel
on Gazat valitsev Hamas
taotlenud relvarahu Iisraeliga,
et kinnitada oma positsioone tõsise majandusseisu tõttu.
Esimest korda on terroriühenduseks määratletud ühendus
valmis loobuma oma juudiriigi hävitamise sihist.
Iisrael on aga valmis kokkuleppeks Hamasiga,
kui Hamas hoiab vaos Gaza rühmitused,
kes on korduvalt relvarahu rikkunud.
Sellest vestlevad kolonelleitnant reservis Reuven Ben Shalom,
kultuurianalüütik ja The Jerusalem Posti kolumnist,
TV7 analüütik Amir Oren ja professor Zeev Hanin,
Venemaa ja Lähis-Ida ekspert Bar Ilani ja Arieli Ülikoolidest.
Hr Oren, tehke ülevaade viimastest arengutest.
Iisraelis toimuv on nii dünaamiline,
et siin istudes võime kuulda
nii õhuhäiret
kui teadet lepingu sõlmimisest.
Gaza piiri olukord oli suhteliselt rahulik pärast seda,
kui operatsioon Protective Edge 2014. a oktoobris lõppes.
Nüüd on see rahu rikutud.
Hamas korraldas meeleavaldusi ja katseid piiritarast läbi tungida.
Hamasi palgalised ja teised noored püüdsid tulistada
või loopida lõhkeaineid Iisraeli vägede pihta.
Viimastel nädalatel on tehtud rünnakuid ja vasturünnakuid.
Samas on siiski peetud läbirääkimisi nii salaja kui avalikult,
jõudmaks relvarahulepinguni, mis lõpetaks vaenutegevuse ajutiselt,
ja pikemast korraldusest,
mille raames Iisrael vabastaks palestiinlastest vange
ja Gazast tagastataks Iisraeli sõdurite säilmed
ja Hamasi poolt vangistatud kaks iisraellast.
Gazalased saaksid Egiptusest vabamalt kaupa
ja töölubasid Iisraeli.
Alles mõne päeva eest avaldati,
et peaminister Netanyahu kohtus mais salaja
Kairos Abdel Fattah al-Sisiga.
Nad arutasid seda, kuid see pole veel tulemusi toonud.
Hetkel on olukord siiski üsna paljutõotav.
Olukord on äärmiselt keerukas,
kuigi ütleme seda kõigi Lähis-Ida sündmuste kohta.
Praegu on siiski eriti raske mõista, mis toimub.
Ma pole nõus kõigega,
mida ütlesite oma sissejuhatuses.
Kas Hamas tõesti tahab pikemat relvarahu?
Nende tõeline eesmärk on ju Iisrael hävitada.
Nad tahavad PLO üle võtta ja valitseda kogu palestiina rahva üle.
Teame nende pikema perspektiivi pürgimusi.
Kõik, mida nad teevad täna või aasta pärast,
on vaid vahendid selle saavutamiseks.
Seda on raskem teada, kuhu nad hetkel jõuda tahavad.
Kas kasutame üldse õigeid termineid?
Probleem on selles, et meie valitsus ei räägi meile tõtt.
Meil pole Gazas selget suunda, erinevalt Süüriast.
Meil pole aimugi Iisraeli pika perspektiivi sihtidest Gazas.
Kui midagi juhtub, kuuleme,
et "üks Iisraeli ametnik ütles New York Timesile ..."
Siis avastatakse, et see polnudki tõde.
Tõde lekkis Egiptuselt ja nägime seda al-Jazeerast.
On raske, kui me ei saa omaenda valitsust uskuda.
Mõistan, et olukord on nii delikaatne,
et seda tuleb teha salaja.
Pean silmas, et seepärast on sündmusi raske mõista.
Tulevikku on raske analüüsida.
Lisaksin sellele,
mida kolleeg ütles Hamasi pikema perspektiivi sihtide
ja selle kohta, mis neid praegu huvitab.
Nad tahavad säilitada oma tähtsust
nende kolme osapoole silmis,
kes Gazas ja selle naabruses mõju avaldavad.
Esimene neist on nn Lähis-Ida uus koalitsioon,
kuhu kuuluvad läänemeelsed sunniitlikud riigid, USA ja Iisrael.
See tahaks Gazasse uut valitsust,
mis poleks tingimata seotud Palestiina omavalitsusega.
See oleks eraldi üksus,
mida kontrollitaks ja rahastataks väljastpoolt.
Hamasil poleks selles mingit kohta.
Seepärast tahab Hamas olukorda veidi soojendada.
Ta tahab jääda pooleks,
kelle poole pöördutakse, kui tahetakse vägivalda vaos hoida.
Teine faktor on Gaza rahvas.
Palestiinlaste avaliku arvamuse keskuse
ja Washingtoni Lähis-Ida Instituudi viimased uurimused
räägivad selgest trendist,
kuigi arvamusküsitlustesse tuleb suhtuda kriitiliselt.
70-80 protsenti gazalastest
peab viimastes sündmustes vastutavaks Hamasi.
60-80 protsenti arvab, et Hamas kukkus oma sihtide saavutamisel läbi.
Hamas püüab seega säilitada oma positsiooni rahva silmis
võitluses islamistlike väärtuste eest,
kuna ei suuda täita rahva materiaalseid vajadusi.
Kolmas pool on Iraan, kes tahaks Gazat vallutada.
Hamas peab säilitama oma tähtsuse ka Iraani silmis,
sest muidu otsib Iraan uued partnerid.
Iraan tahab, et Hamas juhiks Iisraeli tähelepanu eemale põhjapiirilt.
Nii et Hamasil pole hetkel kasulik ületada punaseid hoiatusjooni,
kuid samas tasub tal midagi teha.
Olukord libiseb kergesti käest.
Hr Oren, küsin Hamasi praeguste võimete kohta.
Kas Hamas tõesti valitseb Gazat,
kuigi üha rohkemad on vastu Hamasi juhtimisele
ja peavad seda võimetuks Gaza rahva eest hoolitsema?
Hamas võttis Gazas võimu kahes etapis.
2006. a võitis ta palestiinlaste valimised.
Ta moodustas valitsuse, kuigi Abbas jäi presidendiks.
2007. a juunis haaras ta Gazas jõuga võimu ja ajas välja Fatah,
kel olid seal tugevaimad väeüksused.
Viimased 11 aastat on Hamas valitsenud ilma sõjalise vastupanuta.
Ütlesite, et rahvas on Hamasi vastu,
kuid see ei oma tähtsust.
Araabiamaailmas otsustavad relvad rohkem kui sõnad.
Kui rahvaülestõusu ei tule, ja selle kohta pole märke,
jääb Hamas võimule.
Aga mis toimub Hamasi sees?
Toon ühe provokatiivse analoogia.
Menachem Begin oli algul põrandaaluse liikumise juht
ja hiljem opositsioonijuht Iisraelis.
Kuni ta hoidis kinni oma puhtast ideoloogiast,
jäi ta marginaalseks.
Kui ta nõustus oma ideoloogiat lahjendama
ja ühinema teiste rühmitustega, tõusis ta vähehaaval võimule.
Hamas esineb Fatah' oponendina kahel rindel -
oma religioosse ideoloogiaga natsionalismi vastu
ja puhta valitsusega korruptsiooni vastu.
Kui ta jääb oma puhta ideoloogia juurde,
ei saa ta kunagi kontrolli kogu Palestiina omavalitsuse üle.
Praegune juht Yahya Sinwar näib eelkäijatest pragmaatilisem.
Seepärast ei püüdnud Iisrael teda viimastes lahingutes tappa,
vaid hoidis teda kõnelustepartneriks.
Eristada tuleb tsiviiltiiva ja sõjalise tiiva valmidusi.
Tsiviilsektoris on Hamas täielikult läbi kukkunud.
Gaza sektor on väike ala, kuhu maailmast raha voolab.
See peaks õitsema,
kuid Hamas kasutab ressursse terrori, tunnelite ja rakettide jaoks.
Töötus ning vee- ja elektridefitsiit on Hamasi süü.
Neil on muidugi kombeks Iisraeli süüdistada.
Targemad peavad põhjuseks konflikti Palestiina omavalitsusega.
Fakt on siiski see, et Hamas on Gaza valitsejana läbi kukkunud.
Sõjalises aspektis on Hamas arvestatav vaenlane.
Tegu on siiski vaid väikest piirkonda valitseva terrorirühmitusega.
mis saab Iisraelis ehk liigagi palju tähelepanu.
Olukord Gazas väsitab iisraellasi.
Nende kannatus hakkab lõppema,
kuigi Hamasi rünnakud on suunatud vaid Lõuna-Iisraeli.
Mis puudutab Hamasi valmidusi,
siis Iisraeli armee murendab neid aeglaselt, kuid kindlalt.
Me ei usu uhkeldavaid uudistepealkirju,
kuid pinna all
Hamasi strateegilised valmidused murenevad vähehaaval.
Iisraeli avalik arvamus toetab Hamasi täielikku hävitamist.
Iisraeli valitsust ja kaitsejõude õhutatakse ulatuslikule operatsioonile.
Ka minu meelest pole see Iisraeli huvides.
Idamaise totalitaarrežiimi
ja Iisraeli parlamentaarse demokraatia vahe on selles,
et Hamas ei nõustu loobuma relvadest
ei Abbasi ega kellegi teise heaks.
Kui neil on võim, teevad nad mida tahavad.
Iisraeli valitsus aga ei saa teha ükskõik mida.
Ta peab kuulama Iisraeli avalikku arvamust.
Hr Oren, mainisite varem Netanyahu salavisiiti Kairosse
22. mail.
Kohtumisel arutati relvarahu ja Gaza korraldusi
nii Gaza siirdamist Palestiina omavalitsuse haldusse.
PLO siiski keeldub sellest endiselt.
Kohtumise taustal oli ka USA rahuplaan.
Mis mõju sel kohtumisel on olnud?
Esialgu näib,
et see pole toonud konkreetseid tulemusi,
hoolimata president Sisi heast tahtest.
Egiptuse president väärib siiski kiitust.
Hosni Mubaraki ja muidugi ka Mohammad Morsi ajal
polnud Egiptuse roll Iisraeli ja palestiinlaste konfliktis positiivne.
See on kahetsusväärne.
Kuigi Iisraelile ei meeldinud Nasser, oli ta tugev juht.
Sadat oli muidugi otsustav juht nii sõjas kui ka rahus.
Nüüd tegutseb Sisi algatuslikult.
Ta algatas ettepaneku paari aasta eest Obama valitsusajal.
Netanyahu kaalus Tööpartei juhi Herzogi kaasamist valitsusse,
kuid loobus mõttest ja võttis hoopis Avigdor Liebermani.
Kui Sisi ja Netanyahu mullu
ÜRO Peaassamblee raames kohtusid,
teavitati kohtumisest avalikult.
See kohtumine oli siiski salajane
Egiptuse julgeolekuolukorra delikaatsuse tõttu.
Iisraeli peaministri avalik saabumine oleks vaid kahju teinud.
Teiseks äratab tippkohtumine alati ootusi.
On siiski faktoreid, mida kumbki neist juhtidest ei suuda kontrollida.
Üks neist on Mahmoud Abbas.
Teda ei saa Hamasiga kompromissidele sundida.
Teine on Iisraeli siseolukord.
Leping eeldab väiksemat vangidevahetuslepingut.
Ilmselt pole Netanyahu nõustunud
kümnete või isegi sadade vangide vabastamisega
IDF sõdurite säilmete ja kahe iisraellase eest.
Ilma selleta suuremat lepingut ei tule.
Lisaks kaotas president Trump
viimasegi mõjuvõimu palestiinlaste üle
oma Jeruusalemma deklaratsiooniga.
Selle tagajärjel katkestas Abbas suhted Trumpi valitsusega.
Puslest on mõned tükid seega puudu.
Seda võidakse siiski veel parandada.
USA-l on veel mingi mõju alles,
kuna ta maksab enamuse PO elatisrahast.
Kol Ben Shalom?
Rahvusvahelised ja regionaalsed suhted
on meie rahvusliku strateegia tähtsaimad sambad.
Suhted Egiptuse ja Jordaaniaga
ning dialoog Venemaa ja USAga on otsustava tähtsusega.
Gaza osas on otsustav roll Egiptusel.
Hamas kuulab pigem Egiptust kui meid.
Nagu ütlesin, püüame mõista nende mõtteid.
Ühelt poolt Hamas käitub nagu ei hooliks millestki.
Nad tulistavad meid nagu me ei avaldaks neile mingit survet.
Läänes imestatakse,
kuidas nad saavad seda teha, hoolimata oma raskest olukorrast.
Nad oskavad oma mängu mängida.
Samas anub Hamas lausa lömitades relvarahu.
Nii näen seda asja mina.
Kui selle lepingu ja Egiptuse surve tulemusel
lõppevad kõik rünnakud ja põlevad tuulelohed,
tähendab see, et see on Hamasi kontrolli all,
isegi kui Hamas süüdistab teisi.
See näitab sedagi, et Hamas tunneb suurt survet tsiviilelanikkonna,
Egiptuse ja sõjalise sektori poolt.
Seda ongi praegu vaja.
Kol Ben Shalom ütles, et kõik on Hamasi kontrolli all
ja see on Hamasi poliitiline otsus,
kas võitlus intensiivistub või vaibub.
Iisraeli poliitilistes ja sõjalistes ringkondades
öeldakse siiski sedagi, et Hamas on haaret kaotamas
ja komandörid ei kuula meeleldi Hamasi käske,
eriti kui nad kuuluvad mõnda teise militantide rühmitusse.
Vahel püüab Hamas seda lõpetada, kuid see ei lõpe kunagi.
Alati, kui Hamas tahab rünnakuid lõpetada
või neile selleks survet avaldatakse,
peavad nad üha rohkem jõudu ja ressursse kasutama,
et oma komandöre ja opositsioonijõude maha rahustada.
Olen nõus Egiptuse tähtsuse suhtes.
Kuigi Gazast saaks suur osa Ameerika lepingus
ja läänemeelsed sunniitlikud maad teeksid ettepanekuid
või isegi viiksid neid ellu,
on Egiptusel siiski otsustav roll.
On võimatu ennustada, kuidas see juhtub, ja pole vajagi.
Mõned iisraellased unistavad,
et Egiptus nõustuks Gazat endaga ühendama,
kuid seda ilmselt ei juhtu.
Gaza ja selle naabruse julgeoleku eest vastutamine
tuleb väljapoole viia.
Lisaks võib kaasa lüüa teisigi pooli,
kuid arvatavasti seda ei juhtu.
Mõtlen teisi peale USA
ja sunniitlike riikide.
Kas mäletate Kvartetti,
Lähis-Ida vahendusnelikut,
kuhu kuulusid ka ÜRO, EL ja Venemaa?
Venemaa roll võib endiselt aktuaalne olla.
Moskvat huvitab esinemine vahendajana,
kes suudab kõigiga suhelda.
Arutame, kas Venemaa võib nõustuda mingi hinna eest
kuidagi Iisraeli kõrval seisma.
Uurisin hiljuti Venemaa värskeid arvamusküsitlusi.
Mitte selles mõttes, et see eriti Kremli otsuseid mõjutaks, kuid siiski.
Venemaa pole siiski totalitaarriik.
70 protsenti venelastest ei hooli Lähis-Ida sündmustest,
ja pooled neist isegi ei tea, kus Lähis-Ida asub.
Aga küsimusele,
kumma poolt nad araablaste ja Iisraeli konfliktis on,
vastas 30 protsenti ülejäänuist, et põhimõtteliselt Iisraeli poolt.
Selle valguses võiks Venemaa mingi vastutasu eest kaasa lüüa.
Siis on veel Vahemere idaosa uus koalitsioon -
Iisrael, Kreeka ja Küpros.
Varem mainitud Lieberman käis hiljuti Küprosel,
et arutada sinna Gaza sadama ehitamist.
Kui selle kõigega arvestada,
võib leida üllatavaid lepingulahendusi.
Jätkan vestlust
rahvusvahelise ülduse osaluse teemal relvarahukõnelustes.
Kui peaminister Netanyahu kohtus president Sisiga, oli ilmne,
et kuigi Egiptusel on siin juhtroll,
mängib mingit rolli ka USA.
Ka info lekkis USA ametnike kaudu.
Sisi rääkis ka sellest, kui tähtis on,
et Iisrael, Egiptus, teised araabiamaad ja rahvusvaheline üldsus
tahavad kõik töötada relvarahu heaks
ja tuua Gaza PO halduse alla.
Kui oluline see on?
See on väga oluline. Egiptus on võtmeks mitmel põhjusel.
Ta oli esimene araabiamaa,
kes Iisraeliga rahulepingu sõlmis.
Egiptus oli nii võimas araabia jõud,
et selle tulemusel vaikis ka Süüria juhitud idarinne.
Süüria jäi muidugi endiselt peamiseks ohuks,
mille vastu Iisraeli kaitsejõud võitlema valmistusid.
Süüria ei suutnud siiski ilma Egiptuseta sõdida.
Kui Egiptus võtab seisukoha, Iisrael kuulab teda.
Teiseks võib Egiptus anda Rafah' piiripunktis palestiinlastele
mida nood vajavad, seda ka Iisraelist.
Nii saavad nad liikumisruumi ega tunne end vangis elavat.
Mis puudutab Egiptust ja sedagi, mida prof Hanin ütles,
siis Vene välisminister kordas see nädal taas,
et rahuprotsess tuleb elustada ÜRO resolutsioonide alusel,
peamiselt 242 ja 338 alusel,
ja 2002. a araabia algatuse alusel.
Venemaa peab seega endiselt kinni "rahu maa eest" mudelist.
See hõlmaks muidugi ka territooriumide vahetusi seal,
kus evakueerimine on võimatu.
Kui Egiptus, Saudi Araabia ja Venemaa moodustavad ühisrinde,
peab USA neid kuulama.
Iisrael peab hoolega kaaluma, kas võib sellist ettepanekut tõrjuda.
Terminid nagu 'ÜRO resolutsioonid', 'kahe riigi lahendus',
'läbirääkimised' ja teised ei puuduta Hamasi.
Pidage meeles, mis on Hamasi eesmärk!
Mitte läbirääkimised ega lepingud,
vaid täielik võit.
Vaja on seega rahvusvahelist projekti
Hamasi kukutamiseks ja võimu andmiseks PO-le,
kuid seegi pole selge plaan.
Hamas ei loobu relvadest.
Kuigi ta teeks lepingu tsiviilhalduset loobumise kohta Gazas,
sõjalisest võimust ta ei loobu.
Sel suunal seega lahendust ei leia.
Ja mis on "lahendus" Iisraeli seisukohast? Seda polegi.
Isegi kui öeldakse, et "Gazas pole sõjalist lahendust",
siis ütleksin, et võib kasutada sõjalisi tööriistu,
ilma et see oleks "lahendus".
Viimasel ajal on Iisrael olnud lähedal nende kasutamisele.
See oleks hävitav Gazale. Hamas kukutataks.
Võib juhtuda, et Iisrael peab seda tegema.
Saateaeg on lõppemas. Viimane küsimus:
Kumb on lähemal, kas sõda või relvarahu?
See on suhteline. Mis mõttes lähemal?
Päevade, nädalate, kuude või aastate kaugusel?
Lõpuks puhkeb niikuinii sõda.
Iisraeli valitsus tahab lükata selle järgmise aasta algusse,
aga kaitsejõud peavad seda ehk juba varem tegema.
Oleme olnud sõjas juba üle sajandi
ja see kestab veel teisegi sajandi.
Loodan, et meie eluajal
tahavad pooled olukorra suhteliselt rahulikuna hoida.
Umbes nädala eest liikusid asjad hoogsalt relvarahu suunas,
kuid kahjuks on see nüüdseks vaibunud.
Seda tuleb uuesti proovida. Trend on relvarahu suunas.
Küsimus on selles, kas selleks on vaja läbida sõjaline koridor.
Aitäh, kol Ben Shalom, hr Oren ja prof Hanin!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu.
Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri