Tervetuloa Jerusalem studioon!
Syyrian sisällissota lähenee loppuaan.
Taisteluihin ovat osallistuneet -
Assadin hallinto, islamistiryhmiä, Iran liittolaisineen, Israel ja Turkki.
Viimeaikaisista tapahtumista keskustelevat -
reservin everstiluutnantti Reuven Ben Shalom, -
kulttuuristrategisti ja Jerusalem Postin kolumnisti, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja professori Zeev Hanin Bar Ilanin ja Arielin yliopistoista.
Herra Oren, kertoisitteko tuoreimmat uutiset Syyriasta?
Tuoreimmat ja tärkeimmät tapahtumat menevät usein sekaisin.
Tärkeintä Syyriassa on se, -
että lähes kahdeksan vuoden taistelujen jälkeen -
sota on siirtymässä viimeisimpiin vaiheisiinsa.
Assad selvisi voittajana -
Venäjän, Iranin ja Hizbollahin ansiosta.
Poliittisen vallan jakomalli ei kuitenkaan ole vielä valmis.
Samalla kun Venäjä kumppaneineen etsii sellaista mallia -
Syyrian vakauttamiseksi, -
taistelut jatkuvat.
Ne keskittyvät Lounais-Syyriaan.
Taistelut jatkuvat tietysti myös pohjoisessa Idlibin alueella -
ja Turkin rajalla.
Todellinen taistelu käydään kuitenkin nyt -
Venäjän ja Iranin tukeman Assadin hallinnon -
sekä alueen al-Qaida-ryhmän välillä.
Assadin hallinto lähestyy kapinallisten viimeisiä linnakkeita -
Israelin rajan lähellä.
Siksi Israelin, Syyrian ja Iranin jännitteet ovat kasvaneet -
Quneitran ja Suwaydan alueilla.
En ymmärrä, miksi kapinallisryhmät jatkavat taisteluita.
Näemme, miten sota etenee ja mitä taktiikoita käytetään.
Assadin hallinto suunnittelee sen -
yhdessä Venäjän ja Iranin kanssa.
He julkistavat suunnitelmansa -
ja valloittavat kaikki alueet, jotka he sanovat valloittavansa.
Heidän taktiikkansa on tuhoisa.
Israel on aktiivinen strategisella ja humanitaarisella puolella.
En ymmärrä, miksi kapinalliset jatkavat etelässä.
Heidän sitkeytensä on ihailtavaa.
Peli on pian pelattu.
Israelilaiset ovat vuosia sanoneet, että Assadin peli on pelattu, -
mutta niin ei tietenkään enää ole.
Syyria palaa entisenkaltaiseen vakauteen.
Pitkällä tähtäimellä Iran ja Venäjä ovat meidän kannaltamme tärkeämpiä.
Se ei ole niin selvää kuin luulimme.
Venäjän mukaan kaikkien joukkojen on lähdettävä kun sota on ohi, -
ja se sopisi meille, koska se tarkoittaisi myös Irania.
En enää usko siihen, -
sillä Iran on juurtunut sinne lujemmin kuin Venäjä.
Venäjä vetäytyy saavutettuaan tavoitteensa, -
mutta Iran jää sinne joukkoineen, jotka muuttuvat paikallisiksi.
Iran jää vaivoiksemme vielä pitkäksi aikaa.
Ongelmia on kaksi.
Ensinnäkin kaikki puhuvat sodanjälkeisestä Syyriasta, -
mutta sitä ei vielä ole.
Isisiä ja oppositiota -
ei ole yksiselitteisesti voitettu.
Ja mikä tärkeämpää, -
kaikki Syyrian sotaan suoraan tai epäsuorasti osallistuneet suurvallat -
sanovat pyrkivänsä lähtemään mahdollisimman pian.
Niin sanovat Yhdysvallat, Venäjä ja Turkki, -
mutta kukaan ei lähde.
On siis epäselvää, mitä seuraavaksi tapahtuu.
Kommentoisin sitä, mitä Reuven sanoi Venäjästä.
Venäjä tuskin haluaa Syyriasta Iranin satelliittivaltion.
Sellaisesta ei ole sovittu.
Venäjä käytti iranilaisia pelastaakseen Assadin hallinnon.
Ukrainassa, Krimillä ja kaasukiistassaan Euroopan kanssa -
Venäjä ei saavuttanut mitään sen kummempaa -
kuin Afganistanissa tai Tšetšeniassa.
Nyt on selvää, -
että eri intressit Syyriassa pidetään tasapainossa.
Venäläiset eivät siis lähde minnekään.
Iranilaisetkin pysyvät siellä, mutta eivät siinä mittakaavassa kuin nyt.
Moskovassa kirjoitetaan paljon tästä aiheesta, -
ja olen myös keskustellut siitä parin henkilön kanssa.
He sanovat avoimesti, -
että Venäjällä on Lähi-idässä kaksi liittolaista: -
Iran ja Israel.
Venäjä ei ole Neuvostoliitto.
Se ei voi seistä Lähi-idässä yhdellä jalalla.
Eräs Kremlin analyytikkoja lähellä oleva henkilö sanoi, -
että israelilaiset, amerikkalaiset ja iranilaiset painostavat heitä -
yhtä mahdottomiin suhteisiin kuin Pretty Woman -elokuvassa.
Heidän pitäisi joko päästä eroon iranilaisista -
tai tuoda kaksi osapuolta yhteen.
He eivät ole pystyneet kumpaankaan.
Parasta olisi, että Netanjahu suostuisi -
sadan kilometrin vyöhykkeeseen, jossa olisi vain Assadin joukkoja.
Mitään joukkoja ei tietenkään olisi vuoden 1974 rajoilla.
Israel on pyytänyt Sotšissa, Moskovassa ja tapaamisissa -
40―60 kilometrin vyöhykettä, mutta Venäjä on tarjonnut 100 kilometriä, -
mutta venäläiset pitäisivät iranilaiset kurissa, -
eivätkä iranilaiset lähde sieltä.
Netanjahu kieltäytyi. Hän ei halua iranilaisia sinne, -
ja elleivät venäläiset hoida asiaa, -
Israel tekevät sen mitä pystyvät ja tahtovat.
Kaikki vaihtoehdot ovat pöydällä.
Palataan hieman taaksepäin -
ennen kun keskustelemme sodanjälkeisestä Syyriasta.
Kuten sanottu, taistelut ovat kaikkea muuta kuin ohi.
Isis nosti taas päätään ja teki useita iskuja Suwaydassa -
Jabal al-Druzessa ja Jabal Al-Arabissa.
Iskuissa kuoli yli 250 ihmistä. He ottivat myös panttivankeja.
Isis pystyy siis yhä aiheuttamaan merkittävää tuhoa.
Miten paljon Isis ja muut äärimuslimiryhmät -
jatkavat taisteluaan Etelä-Syyriassa -
islamistisen ideologian ja metodien mukaisesti?
Se on yksi ainakin kahdesta paradoksista.
Ensimmäinen on se, -
että Iran on Israelin ja Yhdysvaltojen liittolainen Isisiä vastaan.
Israel haluaisi tietysti kaikki vihollisensa pois sieltä, -
mutta sillä on prioriteettinsa.
Isis on suurempi paha kuin Iran.
Toinen paradoksi on se, -
että kun jokin voima on heikko, muut eivät keskity siihen, -
ja niin se saa vahvistua ja nousta jälleen uhaksi.
Niin tapahtui Isisin jäännöksille, samoin Jabhat al-Nusralle, -
joka on enemmän al-Qaidaa kuin Isisiä.
Palaisin professori Haninin mainitsemaan -
vuonna 1974 sovittuun Israelin ja Syyrian puskurivyöhykkeeseen.
Jonathan oli Helsingissä Putinin ja Trumpin kokouksessa.
Heidän lausuntonsa lehdistölle poikkesivat selvästi toisistaan, -
vaikka heidän oli määrä lukea samaa käsikirjoitusta, -
koskien Israelin ja Syyrian vuonna 1974 solmimaa sopimusta.
Presidentti Trump mainitsi vain kentän realiteetit, -
joukkojen erottamisen ja YK:n tarkkailijat ja niin edelleen, -
kun taas presidentti Putin puhui poliittisesta kontekstista.
Hän mainitsi YK:n turvallisuus- neuvoston päätöslauselman 338.
Se viittaa 242:een eli "maata rauhan vastineeksi" -malliin.
Sillä hän viestitti Bashar al-Assadille, -
että kun sota on ohi ja Syyria vakautettu, -
Golan otetaan taas neuvottelupöydälle.
Se ei tarkoita, että Venäjä pitäisi sitä prioriteettina.
Se ei ole nyt ajankohtaista.
Mutta pitkällä aikavälillä, ainakin periaatteessa, se tarkoittaa, -
että jos Israel haluaa kaikki ulkomaiset joukot pois Syyriasta, -
Venäjä muistuttaa, -
että kukaan ei ole tunnustanut Israelin hallintavaltaa Golanilla.
Kun Syyria on päässyt taas jaloilleen, Israelin on neuvoteltava Golanista.
Trumpin ja Putinin kokouksen jälkeen Putin vieraili Etelä-Afrikassa.
Hän sanoi Johannesburgissa keskittyneensä huippukokouksessa -
eri alueellisten valtojen intressien turvaamiseen Syyriassa, -
mukaan lukien Israel, Turkki, Iran ja itse Syyria.
Jos Syyria voidaan laskea niiden joukkoon, -
miten suuri sananvalta niillä on Syyrian tulevaisuudesta?
Syyrian konflikti on Lähi-idän mutkikkaimpia.
Osapuolten kirjo on ällistyttävä.
Se on eri maiden ja intressien vyyhti.
Se poikkeaa niistä konflikteista, joihin olemme tottuneet.
Niissä osapuolet olivat aina pahoja tai hyviä.
Israel on aina tietysti "hyvä".
Mutta vakavasti puhuen, olemme vain pieni osa tätä vyyhtiä.
Vaikka Israel on vahva ja vaikutusvaltainen toimija, -
ja Israelin hallinto on yltänyt suuriin saavutuksiin, -
meidän on myönnettävä, ettemme ole globaali valta.
Venäjä määrää tahdin Syyriassa.
Mukana on myös meille ainutlaatuisia elementtejä, -
kuten arvokysymyksiä.
Ihailin juuri taistelijoiden sitkeyttä, -
mutta älkäämme unohtako, että puhe on al-Qaidasta ja Isisistä.
Heitä on suurin osa "maltillisista kapinallisista".
Niin, ja he ovat kieltämättä pahiksia.
En sanoisi, että olemme Iranin liittolaisia heitä vastaan, -
mutta jos joku pommittaa Isisiä, se on hyvä asia, -
varsinkin kun ajatellaan sitä, mitä Isis on viime päivinä tehnyt druuseille.
Israelin merkittävä druusiyhteisö painostaa asiassa Israelin hallintoa.
Tämä on todella sekava vyyhti.
Sitä on lähestyttävä vain intressejä laskelmoiden, -
täyttäen tietyt intressit ja luopuen toisista.
Sitä ei voi voittaa, eikä osapuolia voi jakaa hyviin ja pahoihin.
Meidän pitää oppia ajattelemaan kuin venäläiset, -
tarkasti laskelmoiden.
Meidän on myös annettava arvoa vihollisillemme.
Iranilla on selvät intressit, joita se toteuttaa hitaasti mutta varmasti.
Iran tarvitsee Syyriaa ponnahduslautana Libanoniin.
Sen on jatkettava Hizbollahin aseistamista Damaskoksen kautta.
Israel pommittaa silloin tällöin muutamia kohteita -
ja ampuu alas lennokin, mutta ei Irania niin helposti voiteta.
Venäjän suurlähettiläs Israelissa sanoi haastattelussaan israelilaismedialle, -
ettei Venäjällä, ja erityisesti Kremlillä, ole kykyä eikä intressiä -
poistaa iranilaisia väkisin Syyriasta.
Ymmärtävätkö israelilaiset ja Israelin hallinto tämän?
Kollegani mainitsivat, -
että venäläiset laskelmoivat tarkkaan intressinsä Syyriassa.
Minusta Israelkin on tehnyt niin, -
ainakin keskustellessaan Venäjän kanssa.
En malta odottaa, -
että Zeev Elkin kirjoittaa kirjan Netanjahun ja Putinin tapaamisista.
Edeltävä suurlähettiläs ei koskaan sanonut sanaakaan -
Venäjän kannasta Syyriassa, -
paitsi joitakin iskulauseita hyvin yleisellä tasolla.
Nyt Israeliin nimitettiin uusi suurlähettiläs -
selittämään israelilaisille Venäjän agendaa -
ja välittämään viestejä.
Siksi uskon, -
että Israel on esittänyt kantansa Kremlille selvästi, -
samoin Venäjän puolustusministeriölle.
Netanjahu ja Lieberman ovat tehneet tahtonsa selväksi.
Ulkoministerin osassakin Netanjahu on puhunut selvästi -
vastineelleen Lavroville.
Lavrov puhuu Smolenskin torilla, jossa Venäjän ulkoministeriö sijaitsee.
Puolustusministeriö, pääesikunta ja Kreml puhuvat kaikki eri tavoin.
He ehkä lukevat Raamattua, joten he sanovat jonain päivänä: -
"En ole veljeni vartija."
Kreml antaa yleistason julistuksia, -
mutta käytännössä Venäjä ei pysty karkottamaan iranilaisia.
Siksi Venäjä kehottaa Israelia hyväksymään tosiasiat -
kuten senkin, että Assad pysyy vallassa niin kauan kun Venäjä tahtoo.
Sama koskee yleisellä tasolla iranilaisten läsnäoloa Syyriassa.
Yksityiskohdista voidaan sitten keskustella.
Yhdysvallat asettaa pian Iranille pakotteita -
ydinsopimuksesta vetäytymisen seurauksena.
Vaikuttaako se Iranin kykyyn rahoittaa hankkeitaan Syyriassa -
ja Libanonissakin, -
sillä Iran antaa täyden tuen Hizbollahille.
Se on tuottanut jo hedelmää, -
sillä Yhdysvaltojen rinnalle on asettunut maita, -
jotka eivät aiemmin tukeneet sitä, esimerkiksi Intia.
Onko Iranin tällä kertaa pakko harkita asioita uudelleen?
Iranhan kärsii myös kuivuudesta ja kansannousuista eri puolilla maata?
Iranista ei voi puhua yhtenä toimijana -
samoin kuin Venäjästä tai Israelista.
Siellä on ainakin kaksi eri koulukuntaa.
Presidentti Trump twiittasi hiljattain presidentti Ruhanille, -
ja hänelle vastasi kovan linjan kenraali Qassem Suleimani.
Syyriassa ovat Suleimanin johtamat vallankumouskaartin Quds-joukot.
Presidentti Ruhani haluaisi iranilaiset Syyriasta takaisin kotiin.
Se on taloudellisesti raskas taakka.
Iranin kaduilla on mielenosoituksia.
Iranin hallitus on kovan taloudellisen ja yhteiskunnallisen paineen alla.
Suleimani, joka näyttää yhä olevan korkeimman johtajan suosiossa, -
vaatii edelleen läsnäoloa Syyriassa.
Venäjän ei kannata ilmoittaa etukäteen -
potkivansa iranilaiset ulos, kun sen aika koittaa.
Venäjä tarvitsee yhä iranilaisia.
Venäjällä on Syyriassa vain ilmavoimat ja sotapoliisi.
Sillä ei ole maataistelujoukkoja.
Siellä on palkkasotilaita ja vapaaehtoisia, -
mutta ei armeijan yksiköitä.
Venäjä ei toimi tunteiden pohjalta, kuten ei Neuvostoliittokaan.
Palattuaan Venäjälle vuonna 1917 -
Lenin veti maan pois ensimmäisestä maailmansodasta, -
kuten Saksa halusi.
Stalin allekirjoitti Molotov-Ribbentrop-sopimuksen -
ja soti sittemmin Saksaa vastaan.
Putinia ei häiritse lainkaan olla nyt Iranin liittolainen -
ja kääntyä sitä vastaan ensi vuonna, mutta ei hän puhu siitä etukäteen.
Mitä tulee suurlähettilään puheisiin, -
tärkeää on myös se, mitä hän ei sanonut.
Hän ei sanonut Venäjän suojelevan iranilaisia, -
eikä sitä, ettei israelilaisten saa iskeä heihin.
Hän tavallaan sanoi: -
"Tehkää mitä teidän pitää, ja me teemme mitä meidän pitää."
Kunhan se koordinoidaan Venäjän kanssa.
Syyriasta puhuttaessa on huomioitava myös Turkki.
Turkilla on omat intressinsä Pohjois-Syyriassa.
Turkin armeija on valloittanut sieltä alueita, -
jotka muodostavat jonkinlaisen turvavyöhykkeen -
Turkin rajalta itäosien kurdijoukkoihin.
Länsiosissa venäläiset ja syyrialaiset tekevät yhteistyötä, -
joten sieltä he pysyvät poissa.
Idlibistä tosin kiistelevät kaikki osapuolet.
Miten Turkki suhtautuu Iranin läsnäoloon Syyriassa?
Se huolestuttaa Turkkia.
On surullista, -
ettei Turkki ole hyödyllinen toimija, -
joka pyrkisi vakauteen kanssamme.
Sillä on oma vahva agendansa, -
paluu entiseen hegemoniaan.
Erdogan ei ole hullu, vaan laskelmoiva johtaja kuten muutkin.
Kuten Iranilla, hänelläkin on pitkän tähtäimen tavoitteita.
Niihin ei kuulu vakaus, eivätkä tietyt rajat kartalla.
Häntä kiinnostaa vain uusi Osmani-imperiumi -
sadan vuoden kuluttua.
Se kuuluu hänen puheissaan ja näkyy hänen päätöksissään.
Se on meidän kannaltamme villi kortti.
Voimme ottaa sen huomioon laskelmoinneissamme -
vain kalibroimalla sen sadan vuoden päähän.
Puhumme yleensä myös sunnien ja šiiojen konfliktista.
On kuitenkin sekä maltillisia sunnimaita, -
kuten Egypti, Saudi-Arabia ja Jordania, -
että radikaaleja sunneja, kuten Turkki, -
Egyptissä syrjäytetty Muslimiveljeskunta ja Hamas.
Toisaalta Erdogan vastustaa Irania, koska se on šiialainen, -
mutta toisaalta hän yrittää horjuttaa maltillisia sunnihallintoja.
Lähi-idässä on yhä alueita, -
jotka horjuvat yhä kahden välillä.
Ovatko ne kansallisvaltioita -
vai pyrkivätkö ne kohti imperiumia?
Hamas, Turkki ja Iran kuuluvat jälkimmäiseen kategoriaan.
Ne yrittävät rakentaa imperiumia tullakseen sen keskipisteeksi.
Israelin pitää miettiä, miten se suhtautuu siihen.
Odottaako se vai hyökkääkö se kaikkia, tai yhtä tai kahta, vastaan?
Siinä mielessä peli ei ole pelattu.
Ohjelma on lopuillaan. Loppukommenttinne, olkaa hyvä!
Ratkaiseva kysymys on, mitä tehdä?
Israelin linja on nyt oikea: punaisten rajojen ylläpito, -
rajan suojeleminen taistelujen leviämiseltä.
Jokainen rajan yli tuleva raketti ja lentokone on torjuttava.
Toinen punainen raja on strategisten aseiden pääsy Iraniin ja Hizbollahille.
Israelin hallitus on harvoin määritellyt näin selvän linjan -
ja ylläpitänyt punaisia rajoja näin hyvin.
Israelin silmissä Syyria oli ennen sivuosassa.
Yleensä Egypti ja Irak ovat olleet tärkeimpiä arabivaltoja.
Israelin tehtyä rauhan Egyptin kanssa -
Syyriasta tuli suurin sotilaallinen uhka sisällissodan syttymiseen asti.
Israelin puolustusvoimat suunniteltiin ja harjoitettiin torjumaan -
Syyrian hyökkäykset.
Sisällissodan alkaessa Israel ei ollut siinä millään tavoin mukana, -
mutta nyt sodan päättyessä Israelilla voi olla suurikin merkitys.
Olemme pitkään olleet "huvila viidakossa".
Olimme ainakin virallisesti kaikkien konfliktien ulkopuolella.
Valitettavasti se ajanjakso on ohi.
Syyrian sisällissodan alkuun asti Syyria oli uhan viitekehys, -
koska Israelilla on rauha Egyptin ja Jordanian kanssa.
Syyria oli se uhka, jonka Israel valmistautui kohtaamaan.
Viimeisten seitsemän vuoden aikana sitä uhkaa ei ole ollut, -
mutta se voi ilmaantua uudelleen.
Israel ei osallistunut sotaan, -
mutta se antoi salaa tietoja liittoumalle.
Sen vaikutus oli vähäinen.
Nyt sodan loppuessa Israelilla on vahva kortti, -
koska se voi vaatia taistelua iranilaisia vastaan, -
mutta Venäjä ja muut haluavat maan vakautuvan.
Professori Hanin, kysyisin vielä Putinin ilmoituksesta -
koskien niitä 200 miljardia dollaria, -
jotka tarvitaan Syyrian jälleenrakentamiseen.
Onko se summa realistinen?
Eurooppa ja Yhdysvallat eivät näytä tulevan mukaan.
Sitä summaa tuskin saadaan kokoon, -
mutta Putinille on tärkeää sanoa ensimmäisenä -
valmistautuvansa sodanjälkeiseen aikaan.
Reuven sanoi, että Erdogan ei ole hullu, mutta maailma on.
Yhdysvallat asetti pakotteita Venäjää ja Irania vastaan.
Se on kuitenkin Venäjän liittolainen Syyriassa, eikä se ole Irania vastaan.
Miten Putin ottaisi osaa sellaiseen sopimukseen, -
jos hän on yhä Ukrainan ja Krimin pakotteiden alainen?
Ehkä Trump osaa ratkaista sen.
Se on poliittinen lausunto, joka viestittää, -
että Venäjä määrää Syyriassa.
Muissakin ongelmissa vedotaan rahaan, vaikka siitä ei ole kyse.
Kiitos, eversti Ben Shalom, herra Oren ja professori Hanin!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10177 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta