Tervetuloa Jerusalem studioon!
Kiina, Venäjä, Ranska, Iso-Britannia -
ja Saksa yrittävät edelleen pelastaa Iranin ydinsopimuksen -
ja kritisoivat presidentti Trumpin päätöstä vetäytyä välittömästi -
edeltäjänsä Barack Obaman tekemistä sitoumuksista, -
joka mitätöi Washingtonin äänen -
YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 2231 puolesta.
Tästä keskustelevat -
reservin everstiluutnantti Reuven Ben Shalom, -
kulttuurianalyytikko ja Jerusalem Postin kolumnisti, -
analyytikkomme Amir Oren, -
Meir Javedanfar, Iran-luennoitsija IDC Herzliasta -
sekä tohtori Eldad Pardo -
Impact SE:stä ja Heprealaisesta yliopistosta.
Herra Oren, kertoisitteko viimeaikaisista tapahtumista?
Maailman huomio on kääntynyt Pohjois-Koreaan, -
mutta asiathan liittyvät toisiinsa.
Valokeilassa on tosiaan Pohjois-Korea, -
mutta myös tavattuaan Pohjois-Korean johtajaa -
Trump mainitsi Iran-sopimuksen -
seuraavana projektinaan, -
vaikka hän sanoi, että asian pohtiminen vie iranilaisilta aikansa.
Ennen lähtöään Singaporeen -
Trump eristi Yhdysvallat G7-kokouksessa Kanadassa.
Se oli tosin taloudellinen kysymys, joka liittyi tariffikiistaan.
Joka tapauksessa Yhdysvallat tarvitsee liittolaisia, -
jos se haluaa eristää Iranin, eikä itseään.
Viime viikkoina, -
sen jälkeen kun Yhdysvallat vetäytyi ydinsopimuksesta, -
eurooppalaisliittolaiset, Kiina ja Venäjä ovat kaikki -
enemmän Iranin kuin Yhdysvaltojen linjoilla.
Pakotteet kyllä vahingoittavat niitä, mutta ei niin paljon, -
että muodostuisi yhtenäinen rintama Irania vastaan.
Niitä kiinnostaa kuitenkin enemmän USA:n 22 biljoonan dollarin talous -
kuin verrattain köyhä Iran.
Eversti Ben Shalom, mikä on näkemyksenne?
Katsomme usein asioita liian kapeasta näkökulmasta.
Pohjois-Korean tapahtumia ylistetään menestykseksi, -
mutta se on vain pakan sekoittamista.
Se ei takaa mitään, -
kuten aiemmat kokemukset osoittavat.
Myös Trumpin vetäytyminen ydinsopimuksesta -
on vain pakan uudelleensekoittamista.
Iran haluaa ydinaseen, ja sopimus esti sen.
Nyt täytyy tehdä uusi ja parempi sopimus.
En edes usko, että Iran haluaa ydinasetta juuri nyt.
Kyllä se sen lopulta kuitenkin saa.
Tarkoitus on vain pitkittää sitä aikaa, jona Iran ei vielä halua ydinasetta.
Kannattaisi tarkastella laajemmasta perspektiivistä, -
mitä tästä pakan sekoittamisesta seuraa vuoden tai parin kuluessa.
Herra Javedanfar?
Iranin korkein johtaja pitäisi kovasti Amir Orenin optimistisesta arviosta.
Todellisuus näyttää kuitenkin todella huonolta.
Sopimus on kuollut.
Iranin on pakko jatkaa rikastamista -
ja sitä mihin se jäi ennen sopimusta.
Hallinnon on miellytettävä yleisöään.
Talous joutuu syöksykierteeseen.
Väestö on paniikissa.
Erään parlamentin majlis-komitean mukaan -
kahden vuoden aikana, eli jo ennen Trumpin päätöstä, -
iranilaiset ovat siirtäneet ulkomaille yli 59 miljardia dollaria.
Se vastaa yli 80 prosenttia Iranin öljytuloista viime vuonna.
Niin paljon varoja on siirretty suoraan ulkomaille.
Kullan hinta nousee.
Iranilaisten paniikin näkee kullan ja dollarin hinnoista.
Molemmat ovat nousseet korkeuksiin.
Se kiihdyttää inflaatiota.
Iran ei saa tilannetta hallintaan.
Sen syynä on myös eräs takaisku, joka varmasti huolettaa Khameneita.
Presidentti Ruhani tuli juuri yhteistyökokouksesta Sanghaista.
Kiina ja Venäjä eivät suostuneet lähestymään Irania.
Niillä on omat ongelmansa Yhdysvaltojen kanssa.
Kiina haluaa ratkaista ZTE-kriisin.
Iran on syöksykierteessä.
Olen täysin samaa mieltä.
Reuvenin analyysi on osuva.
Tämä on pakan uudelleensekoittamista.
Yhdysvallat on nyt siinä roolissa, -
jossa Netanjahu oli ennen.
Netanjahu uhkaili neuvottelujen ulkopuolelta.
Yhdysvalloilla on paljon suurempi painoarvo kuin Israelilla.
Se painostaa eurooppalaisia neuvottelijoita paljon kovemmin.
Huomauttaisin eräästä asiasta Iranin suhteen.
Netanjahun viimeisin video iranilaisille meni hieman yli.
Hän sanoi auttavansa heitä heidän vesipulassaan -
ja kritisoi Iranin hallintoa.
Iranilaiset pelkäävät, että Iranista tulee toinen Syyria.
Hallinnon vaihto ei välttämättä ole paras ratkaisu, -
ei iranilaisille eikä muillekaan.
Sillä voi olla arvaamattomia seurauksia.
Maailman pitäisi vakuuttaa iranilaisille ja ehkä hallinnollekin, -
että Iranin yhtenäisyys säilyy joka tapauksessa, -
hallinnon säilymisestä riippumatta.
Strategian muuttaminen on hallinnon vastuulla.
Strategia on pakko muuttaa.
Kysyisin mahdollisesta uudesta sopimuksesta, -
joka koskisi myös Iranin ballistista ohjusohjelmaa -
ja sen toimintaa Lähi-idässä.
Miten halukas Teheran on edes harkitsemaan sitä, -
koska jos USA tekee kattavan sopimuksen Pohjois-Korean kanssa, -
se voi joutua eristyksiin -
Euroopan ja Kiinan muuttuvien asenteiden seurauksena?
Miten ajatollah Ali Khamenein hallinto suhtautuu tilanteeseen?
Mainitsitte kaksi eri asiaa, -
jotka Iranin ulkopuolella kytketään usein toisiinsa: -
niin sanottu haitallinen toiminta Lähi-idässä, -
Libanonissa, Syyriassa, Jemenissä ja niin edelleen, -
sekä ballistinen ohjusohjelma.
Ne ovat kaksi aivan eri ohjelmaa.
Syyriasta poistumisen voi kuvata linjan muutokseksi, -
josta Iranin johto päättää itsenäisesti, -
jos Syyrian hallinto pyytää sitä, tai jos tehtävä on suoritettu.
Ballistista ohjusohjelmaa Iran tuskin peruuttaa.
Se on iranilaisille kansallisylpeys.
Ohjukset voivat kuulua myös avaruusohjelmaan.
Ne voivat kantaa sekä ydinkärkeä että satelliittia.
Pohjois-Korean ja Yhdysvaltojen kokouksen päättyessä -
Trumpilta kysyttiin ehdosta, joka asetettiin ennen kokousta, -
mutta jota ei ollut yhteislausunnossa.
Trump vaati ydinohjelman lopettamista peruuttamattomasti ja todistettavasti.
Hän sanoi, että 20 prosenttia merkitsee peruuttamatonta.
Hän keksi jostain sellaisen tieteellisen väitteen.
Trumpilla on valta määritellä uudelleen tavoitteensa -
ja siksi myös menestyksensä.
Hän voi tehdä uuden sopimuksen, joka ei poikkea paljonkaan vanhasta.
Hän voi kuitenkin sanoa sitä erilaiseksi, omaksi sopimuksekseen.
Eversti Ben Shalom, -
mikään maa ei allekirjoittanut Iranin ydinsopimusta.
YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma 2231, -
joka vahvisti sen, -
väitti muun muassa, -
että ydinsopimus lisää luottamusta -
Iranin ydinohjelman rauhanomaisuuteen.
IAEA on julistanut useasti Iranin noudattavan sopimusta.
Iran ja muut sopimusosapuolet julistavat samaa edelleen.
Turvallisuusneuvoston päätöslauselman kappaleessa 3 -
mainitaan nimenomaisesti Iranin ballistinen ohjusohjelma.
"Irania kehotetaan pidättäytymään kaikenlaisesta toiminnasta -
liittyen ballistisiin ohjuksiin, -
jotka on suunniteltu kantamaan ydinaseita, -
mukaan lukien ballistista ohjus- teknologiaa hyödyntävät laukaisut."
Iran on täysin torjunut tämän vaatimuksen, -
vaikka ydinsopimus vahvistettiin juuri tämän vaatimuksen takia.
Miten hyvin Iran täyttää länsivaltojen toiveet -
koskien "vahingollista toimintaa", kuten herra Oren sanoi, -
ja ballistista ohjusohjelmaa?
Ne ovat kaksi eri ulottuvuutta, vaikka ne näyttävät kuuluvan yhteen.
Iran pyrkii alueelliseksi vallaksi koko Lähi-idässä.
Ydinaseet eivät ole perimmäinen tavoite, -
vaan ne ovat työkalu ajatusleikissä lännen kanssa.
Iran käyttää sitä hyväkseen uudessakin sopimuksessa -
pitääkseen kiinni todellisesta tavoitteestaan.
Edellinen sopimus ei mitenkään estänyt Iranin toimintaa Lähi-idässä.
Se ei vaikuttanut ohjuksiin, ja miksi olisikaan? Ei Iran siihen suostuisi.
Nyt iranilaiset hymyilevät, kuten aina.
He sanovat jatkavansa ydinohjelmaa.
He antavat epämääräisiä lausuntoja rikastamisesta, -
ja me raavimme päätämme: "Mitähän he tekevät?"
Pelkäämme heidän tekevän ydinpommin.
Eivät he aio tehdä sitä. Se olisi huono ajatus.
He pelaavat peliään huolellisesti uutta sopimusta varten.
Uskon että Trump voi jopa todistaa sopimuksen paremmaksi.
Siinä on hieman enemmän rajoituksia, -
mutta Iranin toimintaa Lähi-idässä ei voi estää.
Ei Iran antaudu ja anna Jemeniä pois.
Herra Javedanfar, -
kerroitte, että Iranin talous on syöksykierteessä.
Kuivuus pahentaa tilannetta entisestään.
Iranin tavoitteissa näyttää olevan selvä ero -
islamilaisen vallankumouskaartin ja Hassan Ruhanin hallituksen välillä.
Iran ja islamilainen tasavalta ovat ikään kuin erilliset.
Iranin hallitus ja ajatollahin hallinto.
Miten erillisiä ne tosiasiassa ovat?
Miten ne eri voimat toimivat nykyisissä haasteissa?
Ruhani ei pidä siitä, mitä tapahtuu Syyriassa -
sen kalliin hinnan vuoksi.
Häntä pidetään ajatollah Rafsanjanin oppilaana.
Rafsanjanin tytär Faezeh sanoi hiljattain, -
että suurin ongelma ei ole ydinohjelma, vaan politiikka, -
joka kääntää kaikki Lähi-idän maat Irania vastaan.
"Ajamme omaa hallintoamme tuhoon."
Israelissa sanotaan, että Iranilla on pitkän tähtäimen suunnitelma.
Hiljattain Iranista lähtenyt iranilainen suuttuisi sellaisesta väitteestä.
Hallinnolla on kuitenkin se ongelma, -
että vaikka kansa äänestää presidentistä, -
presidentti ei voi vaikuttaa suuriin linjanvetoihin, kuten Syyriaan.
Siksi yhä useammat iranilaiset kääntyvät hallintoa vastaan.
Netanjahu ei ole Iranissa kovin suosittu, -
mutta kun hän tarjosi apua veden kierrättämiseen, -
ja farsinkielinen Telegram-kanava avattiin, -
eilen aamulla siihen oli liittynyt 30 000 seuraajaa.
Vau! Illalla siinä oli jo 80 000 seuraajaa.
Uskomatonta!
Hallituksenvastaisessa kanavassa on tosin 1,5 miljoonaa seuraajaa.
Mutta 80 000 iranilaista seuraa israelilaiskanavaa, -
ja he ovat todennäköisesti nimenomaan Iranin sisällä, -
koska Iranin ulkopuolella ei ole kuivuusongelmaa.
Iranilaiset ovat niin epätoivoisia, että he kuuntelevat ketä tahansa.
Israelilaiskanavien seuraaminen on vaarallista.
Iranilaiset ovat kyllästyneitä hallinnon toimimattomuuteen.
Jos islamilainen tasavalta romahtaa, -
se johtuu siitä, ettei sen yhteistyö hallituksen kanssa toimi.
Niiden keskinäinen kamppailu on iranilaisten kärsimysten taustalla, -
kuivuus mukaan lukien.
Miksi hallinto ei ole käsitellyt tätä ongelmaa -
ja tehnyt sellaisia uudistuksia, -
jotka tehostaisivat sen toimintaa Iranin yhteiskunnassa?
Ja mitä tulee ydinsopimukseen ja suhteisiin länsimaiden kanssa, -
onko islamilaisen tasavallan hallinnolla kansan tuki niissä asioissa?
Muutos tekee kipeää.
Hallinto on rikas ja mahtava.
He eivät samastu kansan tuskaan.
He ovat olleet vallassa vuosikausia.
Tämä on luonnollista.
Tästä kaavasta voi lukea kaikista vallankumousteorian oppikirjoista.
Loppujen lopuksi tämä kaikki voi kääntyä -
vallankumouksen eduksi, -
koska maailma antaa Iranille sen, mitä se tarvitsee, -
eli järjestystä ja seurauksia.
Iranin on jätettävä Lähi-idän seikkailunsa, -
muutettava ohjusohjelmaansa ja luovuttava ydinaseohjelmasta.
Se voi silti pitää kiinni ideologiastaan.
Se on äärimmäisen tärkeää, -
koska se on vastaus Amerikan ja Ranskan vallankumouksiin.
Sen mukaan voidaan perustaa hallinto, jossa jumala on mukana.
Se ajatus syntyi Iranissa 1960- ja 1970-luvuilla, -
muiden, myös Israelin, antamien vaikutteiden pohjalta.
Jos iranilaiset pitävät kiinni siitä ajatuksesta -
ja yrittävät rakentaa täydellisen yhteiskunnan, -
ja toimia esimerkkinä maailmalle, heillä on tulevaisuus.
Todennäköisesti se ei onnistu.
Jos supervallat sanovat takaavansa Iranin yhtenäisyyden, -
vaikka hallinto romahtaisi, -
ja ettei Iraniin tule sisällissotaa...
Voiko sellaista taata? ― Tietysti voi!
Useimmat iranilaiset, myös belutšit ja arabit, -
haluaisivat yhtenäisen Iranin.
Siitä on niin paljon etua.
Tutkijat väittelevät tietysti siitä, -
onko olemassa iranilaista kaikenkattavaa nationalismia.
Itse ajattelen enemmän persialaisittain, -
että Iranilla on vahva kansallinen identiteetti -
ja paljon annettavaa maailmalle.
Iranilla on hyvä tilaisuus nousta -
yhdeksi maailman johtavista maista monilla alueilla.
Herra Oren, kysyisin Moskovan ja Teheranin erimielisyyksistä -
koskien muun muassa Syyrian konfliktia -
ja Iranin liittolaisten ja venäläis- joukkojen kiistoista Libanonin rajalla.
Iranin tukemat joukot pukeutuvat Syyrian armeijan univormuihin -
ja palaavat Israelin rajalle.
Herää kysymys, -
miten hyvin Iran ja Venäjä ovat yhteisymmärryksessä -
Syyrian sotakentällä?
Taisteleeko Venäjä Iranin puolesta viimeiseen asti -
ydinsopimuksen asiassa?
Se taistelee viimeiseen iranilaiseen, ei viimeiseen hetkeen asti.
Kahdella maalla ei ole koskaan -
täysin samat intressit.
Jokaisella on omat kansalliset etunsa.
Mailla on tietysti liittolaisia, kumppaneita ja yhteisiä etuja, -
mutta Venäjän edut eivät ole samat kuin Iranin.
Puhumme Venäjästä ja Iranista kuin ne olisivat tasavertaisia.
Kullakin maalla on yksi ääni YK:n yleiskokouksessa, -
mutta vaikka Venäjä ei olekaan enää sellainen supervalta, -
kuin se oli kylmän sodan aikaan, -
se on maailman toiseksi mahtavin ydinvalta.
Taloudellisesti Kiina, Intia ja EU ovat vahvempia, -
mutta sotavoimaltaan Venäjä on yhä jonkinlainen supervalta.
Iran on vain alueellinen valta.
Iran tavallaan jäljittelee Neuvostoliittoa -
yrittäessään viedä vallankumousta maailmalle.
Kommunismin tilalle on tullut khomeinismi.
Iran on idean kotimaa, -
ja se vie sitä Libanoniin ja muualle, -
kuten Neuvostoliitto vei sitä esimerkiksi Itä-Eurooppaan.
Venäjällä on tietysti omat intressinsä.
Reuven sanoi Iranin ydinohjelmaa työkaluksi.
Minäkin sanoisin sitä pelinappulaksi.
Monet maat havittelevat ydinaseita puolustuksellisista syistä.
Ne haluavat pelotteen vahvempia naapureitaan vastaan.
Ne tietävät, etteivät ne voi käyttää ydinaseita, -
eivät varsinkaan Yhdysvaltoja tai Venäjää vastaan, -
koska nämä voivat tuhota ne vaikka tuhat kertaa.
Iran teki viisaasti kolme vuotta sitten myydessään pelinappulansa -
niistä kannustimista, joita sille tarjottiin.
Ne on pantu täytäntöön vain osittain.
Nyt se tekee niin uudestaan. Sillä on vielä pelivaraa.
Se haluaa olla yhden ruuvinväännön päässä ydinaseesta, -
mutta se ei halua itse ydinasetta.
Lisäisin Israelin mukaan keskusteluun.
Viime viikolla pääministeri Netanjahu tapasi Euroopassa -
Iran-neuvotteluiden kolmea eurooppalaisosapuolta, -
jotka ovat Ranska, Britannia ja Saksa.
Netanjahu korosti, -
ettei hän tullut ajamaan ydinsopimuksen romuttamista, -
koska hänen mielestään sopimus on jo kuollut, -
kuten herra Javedanfarkin sanoi.
Miten avoin on Israelin ja näiden kolmen eurooppalaismaan yhteys -
koskien Iranin toimintaa Syyriassa ja muualla Lähi-idässä, -
josta Israel on yhä huolissaan, -
sillä Iran julistaa avoimesti tuhoavansa juutalaisvaltion?
Israelin sisällä on erikoinen käsitys hallituksen kansainvälisistä suhteista.
Vasemmisto valittaa, -
että kukaan ei kuuntele Israelia.
Olemme kuitenkin diplomaattisesti yhä taitavampia.
Se on "kiinalaisdiplomatiaa," -
jossa ei ole hyviä eikä pahoja, vaan intressejä.
Emme aina ole täysin samoilla linjoilla, kuten Venäjän kohdalla.
Johtajat kuuntelevat Netanjahua ja kunnioittavat hänen näkemyksiään.
En pidä Israelin johdon retoriikasta.
Meidän pitäisi tehdä sitä, mitä teemmekin, mutta puhua vähemmän.
Lähtiessään Eurooppaan Netanjahu sanoi käsittelevänsä kahta asiaa, -
"Irania ja Irania".
Monet ajattelivat: "Niin sitä pitää!" Minä en.
Iranin asiassa pitää tehdä paljon, sillä se on suuri uhka Israelille, -
mutta huomaamattomammin.
Saatte kukin vielä sanoa yhden lauseen.
Sekä Iranin läsnäolo Lähi-idässä että sen ohjusohjelma -
ovat Israelin edun vastaisia.
Ei pidä yrittää nollasummastrategiaa. Se on pitkä tie.
Säästäkäämme itseltämme -
paljon aikaa, vaivaa ja tuskaa -
sopimuksella, joka palvelee etujamme, -
mutta jättää toisellekin jotain nöyryyttämättä sitä.
Olen samaa mieltä.
Myös ideologinen ja kulttuurinen dialogi Iranin kanssa on mahdollista.
Meidän ei pitäisi päättää heidän puolestaan, kuka heitä hallitsee.
Iranin ydinprojekti on kuitenkin äärimmäisen vaarallinen, -
ja siinä on kyse maailmanhegemoniasta.
Ota oppia Zarifilta: hymyile paljon! Se on hyvää politiikkaa.
Pääministeri Ariel Sharon oli oikeassa noin 15 vuotta sitten.
Hän otti Israelin pois näyttämöltä -
ja piti Irania maailman, eikä vain Israelin, ongelmana.
Israelin ei pitäisi asettua tämän kysymyksen eturintamaan.
Kiitos, eversti Ben Shalom, herra Oren, -
herra Javedanfar ja tohtori Pardo!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10177 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta