Tervetuloa Jerusalem studioon!
Yhdysvallat on virallisesti siirtänyt -
suurlähetystönsä Tel Avivista Jerusalemiin.
Siirto kertoo USA:n tunnustavan kaupungin -
juutalaisvaltion pääkaupungiksi, -
mikä on herättänyt närkästystä maailmalla.
Tästä keskustelevat -
professori Efraim Inbar Jerusalemin strategiainstituutista, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Eran Lerman -
Jerusalemin strategiainstituutista ja Shalemin akatemiasta.
Herra Oren, avaisitteko aiheen?
Asian taustat saattavat yllättää.
Kun presidentti Truman tunnusti Israelin valtion -
14. toukokuuta 1948, -
hän tunnusti sen ilman Jerusalemia, -
koska Israel pyysi tunnustamaan -
vain YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 181 mukaiset alueet.
"Pyydämme Yhdysvaltoja tunnustamaan valtiomme -
niin sanotun jakosuunnitelman rajoilla."
Siksi viimeisten 70 vuoden ajan, -
kun Israel teki aseleposopimuksia Jordanian kanssa, -
joka hallitsi tuolloin Itä-Jerusalemia, -
ja myöhemmin rauhansopimukset Jordanian ja Egyptin kanssa, -
Jerusalemia ei pidetty virallisesti Israelin pääkaupunkina, -
vaikka maan asioita hoidettiin Jerusalemissa.
Sitten Trump tunnusti Jerusalemin, eli Länsi-Jerusalemin, -
Israelin pääkaupungiksi.
Saapa nähdä, mitä palestiinalaiset saavat vastineeksi siitä, -
että he suostuivat siihen, -
vaikka he kyllä protestoivat sitä vastaan.
Terve järki voitti.
Israel on julistanut Jerusalemin pääkaupungikseen.
Jokaisella valtiolla on oikeus -
valita pääkaupunkinsa.
Kukaan ei kiistä -
Israelin hallintavaltaa Länsi-Jerusalemissa.
En ymmärrä, miksi lähetystöä ei voisi siirtää sinne, -
ellei maa vastusta Israelin valtaa Länsi-Jerusalemissa.
Koko Jerusalemia pidettiin erillisalueena, -
joka ei kuulu millekään maalle.
Se on ehkä pelkkää kuvitelmaa, mutta tämä ajatus on sen taustalla.
Se on täysin epärealistista. ― Tietysti.
Jos tarkastelemme historian näkökulmasta -
Yhdysvaltojen kantaa, -
niin perustuslaki on tehnyt -
ulkopolitiikasta -
lainsäädäntövallan ja hallinnon välisen taistelukentän.
Kongressin molempien huoneiden kanta on yli sukupolven ajan ollut se, -
että yhtenäinen Jerusalem on Israelin ikuinen pääkaupunki.
Muistan elävästi, kun George Bush vanhempi teki toimenpiteitä, -
joissa viitattiin Israelin "siirtokuntiin" Itä-Jerusalemissa, -
senaatin äänestystulos oli 100―0 Israelin puolesta.
Bush ei saanut tukea edes lojaalilta republikaaniystävältään Bob Dolelta.
Tämä on USA:n kansaa edustavan kongressin näkemys.
Siksi suurlähetystön siirtoa lykättiin luopumiskirjalla -
useiden hallintojen ajan.
Käytännössä muuten kaikki presidentit, myös Obama, -
lupasivat kampanjassaan siirtää suurlähetystön Jerusalemiin.
Tämä ei siis ole kovin dramaattinen käänne.
Pidän sitä kuitenkin merkittävänä askeleena.
Se rikkoo Israelin ja palestiinalaisten konfliktin perinteisen ratkaisumallin, -
joka on lähellä arabien tulkintaa YK:n päätöslauselmista.
Se ei ole oikea tulkinta. Voin kertoa, mitä 242 sisältää.
Johnsonin hallinnon sanamuodot osoittavat, -
etteivät he odottaneet Israelin vetäytyvän täysin 1967 rajoille.
Trumpin hallinto on ottanut tärkeän askeleen sen mallin rikkomiseksi -
ja käytännöllisen kompromissin valmistelemiseksi, -
ratkaisun, joka ei pohjaudu arabien epärealistisiin odotuksiin.
Se rikkoo myös Obaman perinnön, -
sillä päätöslauselma 2334 yritti erottaa Jerusalemin Israelista, -
tai ainakin vastustaa yhtenäisen Jerusalemin asettamista -
Israelin pääkaupungiksi.
Se on totta, mutta presidentti George W. Bush, Obaman edeltäjä, -
tunnusti kesäkuussa 2002 saudialoitteen esittämisen aikoihin -
kahden valtion mallin ensimmäisenä USA:n presidenttinä.
Jos palestiinalaisvaltio perustetaan Israelin rinnalle, -
sen pääkaupunki on oletettavasti Itä-Jerusalemissa tai sen lähellä.
Sen rajanveto on kyseenalainen, -
vaikka palestiinalaisetkaan eivät kiistä sitä, -
että täysin juutalainen Länsi-Jerusalem kuuluu Israelille.
Siellähän ei ole koskaan asunut palestiinalaisia, -
sillä se rakennettiin Jerusalemin muurien ulkopuolelle -
vastasaapuneiden juutalaisten sijoittamiseksi.
Palestiinalaiset vaativat kuitenkin Itä-Jerusalemia itselleen, -
kuten Israelkin.
Tarvitaan siis kompromissi, ja Itä-Jerusalem jaetaan -
laajemminkin kuin muurin ympäröimä Vanha kaupunki.
Siellähän sijaitsevat pyhät kohteet.
Camp Davidissa vuonna 2000 jäi monia ongelmia ratkaisematta.
Itä-Jerusalemia koskevia kysymyksiä on paljon.
Jos palestiinalaisvaltio perustetaan, -
Itä-Jerusalem tai ainakin suuri osa sitä tulee kuulumaan siihen.
Paino sanalla "jos".
Toteutuuko se jako koskaan?
Kummallakaan puolella kansa ei tue kahden valtion mallia.
Mitä se siis tarkoittaa?
Mielestäni ei ole palestiinalaisten päätettävissä, -
voivatko muut valtiot siirtää suurlähetystönsä Jerusalemiin.
Heidän vaatimuksensa Jerusalemiin ovat heikolla pohjalla.
Viimeisten 170 vuoden ajan -
kaupungissa on ollut juutalaisenemmistö.
Jerusalem ei ole koskaan ollut -
minkään muslimi- tai arabimaan pääkaupunki.
Demokraattisena kansana meidän pitäisi kysyä Jerusalemin arabeilta, -
haluavatko he palestiinalaisvaltioon.
Mielipidekyselyt kertovat heidän realistisista näkemyksistään.
Logiikkanne on ristiriitaista.
Suvereenina valtiona sekin saa päättää pääkaupungistaan, -
kuten Israelkin.
Hyvä on, mutta miksi jerusalemilaiset haluaisivat sitä?
Kysykäämme ensin heiltä, haluavatko he asua palestiinalaisvaltiossa.
Vieressä on autoritaarinen korruptoitunut valtio, -
jonka elintaso on kymmenesosa siitä, mitä Israelissa.
Jerusalemin arabit ovat nykyään halukkaampia osallistumaan -
kaupungin politiikkaan.
He aikovat jopa asettaa ehdokaslistoja kaupunginvaaleihin.
Jerusalemin arabit ovat israelisoitumassa.
He haluavat opiskella Israelin koulutusjärjestelmässä.
Israel ei pysty nyt vastaamaan siihen tarpeeseen, -
koska Itä-Jerusalemiin ei ole investoitu tarpeeksi.
Jos haluaa naimisiin, niin täytyyhän morsiamen mielipidettäkin kysyä.
Jerusalemin arabeilla ei ole mitään syytä ja mielenkiintoa -
elää palestiinalaisvaltiossa.
Tohtori Lerman, olette monesti puhunut mallin muutoksesta -
Israelin ja palestiinalaisten konfliktissa -
ja presidentti Trumpin tuomasta uudesta todellisuudesta.
Mitä se merkitsee käytännössä?
Tärkeintä on se, mitä ei ole tapahtunut.
Päätös ei johtanut pragmaattisten länsimielisten arabimaiden -
ja Trumpin hallinnon välirikkoon, -
vaikka sitä odotettiin.
Retoriikka ja YK:n päätöslauselmat pelaavat vielä vanhaa peliä, -
mutta poliittinen todellisuus on se, -
ettei Yhdysvalloilla ollut mitään pelotetta päätöstään vastaan.
Palestiinalaisasia ei ole kenenkään ykkösprioriteetti.
Israelin viholliset viittaavat siihen kyllä sanahelinässään, -
mutta ei siinä palestiinalaisia ajatella.
Iranin leirille Israelin tuhoaminen on uskonnollinen velvollisuus, -
joka liittyy islamilaisen vallankumouksen identiteettiin, -
eikä sillä ole mitään tekemistä palestiinalaisten tarpeiden kanssa.
Saudi-Arabialla ja Egyptillä on paljon tärkeämpiäkin ongelmia.
Egyptillä on Muslimiveljeskunta ja terrorismi, -
ja saudeilla Persianlahti ja Iran.
Siksi kesällä 2017 Temppelivuoren metallinpaljastinkiistassa -
suuri osa arabimaailmaa ei inahtanutkaan.
Se on selvä merkki.
Palestiinalaispresidentti Abbas on puhunut "ankarista seurauksista", -
jos USA siirtää suurlähetystön -
ja tunnustaa Israelin suvereniteetin koko Jerusalemissa.
Onko se vain tyhjää retoriikkaa, -
vai ovatko nämä ankarat seuraukset vielä edessä?
Sanoisin sitä säälittäväksi, -
ellei sanaa olisi varattu muihin tarkoituksiin.
Hänellä ei ole vaikutusvaltaa USA:n hallintoon.
Ainut mitä hän voi tehdä, on pelastaa itsensä -
vaikeiden kompromissien neuvottelulta.
Hän ei pysty kompromisseihin.
Hänellä on vahvuutensa. Hän ymmärtää, -
että palestiinalaishallinnon järjestelmällinen aseellinen väkivalta -
on ollut palestiinalaisille tuhoisaa.
En tarkoita yksityisten väkivaltaa, -
jota palestiinalaishallinto ylistää ja palkitsee, -
vaan järjestelmällistä väkivaltaa, joka alkoi lokakuussa 2000.
Abbas ymmärtää sen, ja hän ansaitsee siitä kiitosta.
Hän ei kuitenkaan kykene tekemään tarvittavia kompromisseja.
Hän voi yksinkertaisesti sanoa, ettei USA:n neuvottelupuitteet kiinnosta.
Niin hän välttyy kompromissien teolta.
Jäämme odottamaan hänen seuraajaansa.
Israelin ja palestiinalaisten korkean tason neuvottelut katkesivat, -
kun Netanjahu tuli valtaan Olmertin jälkeen vuonna 2009 -
ja pysäytti Annapolisin prosessin.
Vaikka hän myöhemmin suostui -
Obaman sanelemaan siirtokuntien jäädyttämiseen, -
siitä ei seurannut mitään.
Silloin Netanjahun oli pidettävä Bar Ilanin puheensa, -
jossa hän kannatti kahden valtion mallia.
Viime aikoina hän ei ole toistanut sitä.
On totta, että Lähi-idän maat eivät välitä palestiinalaisista.
Ne haluavat sulkea koko kysymyksen.
Siihen he tarvitsevat poliittista verhoa.
Palestiinalaisjohdon olisi sanottava: "Tämä on hyväksyttävä malli, -
tästä neuvottelemme, emmekä tarvitse enää teitä."
Niin ei ole tapahtunut, -
koska molemmilla puolilla on paljon epäluottamusta, -
eikä salaisia yhteyksiä hallintojen välillä ole tietääksemme ollut.
On turha odottaa, että johtajat aloittavat neuvottelut julkisesti.
Kokouksen täytyy olla prosessin päätös, ei sen alku.
Yhteisymmärrystä ei ole.
Presidentti Trump ei ilmeisesti ole pystynyt tuomaan osapuolia yhteen -
lähettiläidensä Jason Greenblattin ja Jared Kushnerin välityksellä.
Vuosien ajan kuulimme arabimailta tietynlaista retoriikkaa.
Aina kun maat olivat jonkin haasteen edessä, -
kaikki koottiin yhteistä vihollista, Israelia, vastaan.
Se yhtenäisti yleistä mielipidettä.
Viime vuosina vastustus on kääntynyt Irania vastaan.
Arabiväestö ymmärtää jossain määrin, -
että Israel on samassa leirissä Iranin uhkaa vastaan.
Miten se vaikuttaa Israelin kykyyn ratkaista konflikti -
ja sen kansainväliseen asemaan myös arabimaissa -
sen vahvistaessa suvereniteettiaan Israelin maassa?
Arabimaailmassa on käyty läpi historiallinen prosessi.
He ovat tajunneet, -
että Israel on tosiasia, jota ei niin vain tuhota.
Sen yrittäminen voi tulla liian kalliiksi.
Sen on tajunnut varsinkin eliitti.
Niin on Jordaniassa ja Egyptissä, jotka ovat tehneet rauhansopimuksen.
Niin on myös Saudi-Arabiassa, Persianlahden maissa -
ja joissakin Pohjois-Afrikan maissa.
Se mielestäni liittyy toiseen prosessiin, -
Yhdysvaltojen vetäytymiseen Lähi-idästä.
Lähi-itä on jäänyt yksin Iranin kasvavaa uhkaa vastaan.
Heidän harmikseen vain Israelista on Iranin vastapainoksi.
Lähi-idässä on vielä yksi tärkeä ilmiö, -
joka lisää Israelin merkitystä arabimaille: -
Turkin islamisoituminen.
Turkkikin olisi voinut toimia Iranin vastapainona, -
sillä se on suuri sunnimaa.
Turkin islamisoituminen Erdoganin tultua valtaan -
on kuitenkin lähentänyt Turkkia ja Irania.
Enää vain Israel voi vastustaa Iranin kasvavaa voimaa.
Tärkein este Jerusalemin tunnustamiselle -
ja muidenkin maiden lähetystöjen siirtämiselle Jerusalemiin -
on Euroopan unionin järkähtämätön vaatimus, -
että Jerusalemista pitää neuvotella siltä pohjalta, -
että Itä-Jerusalem palestiinalaisille ja Länsi-Jerusalem Israelille.
Onko se kiveen hakattu, vai voiko se muuttua?
Puolan pääministerihän antoi lausunnon -
halukkuudestaan siirtää suurlähetystö.
Samoin Tšekki.
Monet maat, mutta ne kaikki puhuvat tietyin varauksin -
ja pitävät kiinni Euroopan unionin linjasta.
Israelilla on ongelmia kollektiivisen Euroopan unionin kanssa, -
vaikka sillä on erinomaiset -
kahdenkeskiset suhteet -
moniin EU-maihin.
Monien historiallisesti vaikeiden maiden kanssa on otettu -
valtavia edistysaskeleita -
eteläisellä kaarella Kreikasta ja Kyprokselta Espanjaan.
Israelilla on paljon ystäviä Itä-Euroopassa.
Ne ymmärtävät sionismia kansallisena liikkeenä -
ja vaikeiden suhteiden historiaa -
Neuvostoliiton tukemien maiden kanssa.
EU-maat antavat siis Israelille paljon liikkumatilaa, -
mutta EU:n instituutiolle on kutakuinkin uskonkappale, -
että palestiinalaiskysymys täytyy ratkaista -
palestiinalaisten odotusten mukaan.
Sillä on tietenkin juuri päinvastainen vaikutus, -
kuin mihin Eurooppa pyrkii.
Hyväntahtoisena ainakin uskon Euroopan haluavan rauhaa.
Tämä puristinen näkemys tekee rauhan mahdottomaksi.
Eurooppa nostaa palestiinalaisten odotukset niin korkeiksi, -
etteivät osapuolet pysty enää kohtaamaan.
Tämä malli voi murtua myös Euroopassa.
Esimerkiksi Ranska oli vuosia hyvin vaikea, -
mutta nyt se on suuntautunut Iranin vastaiseen rintamaan -
ja huomioi myös Israelin tarpeet.
Ei ole mahdotonta, -
että ajan mittaan EU:kin lähenee Trumpin mallia, -
ellei Israel hylkää täysin ajatusta kompromissista -
ja jonkinlaisesta kahden valtion visiosta.
Trumpin mallihan ei ole mikään siunaus kaikelle, mitä Israel tahtoo, -
esimerkiksi Länsirannan liittämiselle Israeliin.
Greenblattin tiimi ei todellakaan ole valmistellut mitään sellaista.
Vaikka prosessi on pysähtynyt ylhäältä alaspäin, -
paljon työtä tehdään Greenblattin avustuksella -
alhaalta ylöspäin.
Salaisia kanavia ei ole, mutta julkisia kanavia kyllä.
Talousministerimme Kahlon tapaa säännöllisesti -
palestiinalaispääministeri Rami Hamdallahia.
Ei kaikki ole menetetty Israelin ja palestiinalaisten suhteessa.
Eurooppa saattaa vielä harkita kantaansa uudelleen.
Jerusalemiin liittyy tunteita sekä israelilaisten että palestiinalaisten, -
ja jopa kaikkien muslimien parissa.
Sitä vastoin turvallisuuskysymykset, -
ja muut ongelmat, jotka nekin ovat tärkeitä, -
eivät ole niin tunnepitoisia, ja ne voidaan ratkaista järkiperustein.
Jos olisi olemassa malli, jonka johtajat omaksuisivat, -
ja esittelisivät kansalle, myös palestiinalaisdiasporalle, -
koska pakolaisillekin on annettava jotain, -
ja jos se malli olisi voitu irrottaa sisäpoliittisesta väittelystä, -
Israel voisi lopulta omaksua yleisen strategian.
Tähän mennessähän Israel on toiminut päiväkohtaisesti, -
mikä on onnistunut hyvin.
Se ei ole joutunut luopumaan saavutuksistaan.
Mutta mikä on Israelin laaja-alaisempi strategia?
Mitä se tahtoo ja miten se aikoo lopettaa verenvuodatuksen -
sekä nuoruusvuosien ja resurssien tuhlaamisen tähän ongelmaan?
Jos Israelilla olisi voimaa esittää ehdotus, -
josta palestiinalaiset eivät voi kieltäytyä ainakaan keskustelemasta, -
edistystä olisi tapahtunut.
Ette varmaankaan ylläty, että olen eri mieltä.
Israelilla on selvä strategia: konfliktinhallinta.
Useimmat israelilaiset ymmärtävät, -
ettei ole mahdollista tehdä -
hyväksyttävää kompromissia palestiinalaisten kanssa.
He jatkavat väkivaltaista taistelua Israelia vastaan.
Näemme sen Gazan rajalla joka viikonloppu.
On voitettava aikaa ja lykättävä vaikeita päätöksiä siihen asti, -
kunnes meillä on neuvottelukumppani.
Israelin oikeistohallituksen siirtokuntapolitiikkakin heijastaa -
tämän tyyppistä konfliktinhallintaa.
Israel välttää liiallista alueellista laajentumista.
Toivottavasti palestiinalaishallinnon seuraava johto on erilainen.
Palestiinalaisethan eivät ole yhtenäisiä.
He ovat jakautuneet Hamasin ja palestiinalaishallinnon kesken.
Israel on aiemmin tehnyt palestiinalaisille suuria tarjouksia.
He torjuivat ne.
Olemme tajunneet, ettei kaikkia ongelmia voida ratkaista.
Siksi konfliktia on hallittava verenvuodatuksen minimoimiseksi.
Tohtori Lerman, sanoitte, -
että Abbas yrittää pitää palestiinalaiset rauhallisina, -
kuten herra Orenkin sanoi.
Abbas on valinnut rauhanomaisten mielenosoitusten linjan.
Kun hänet valittiin jälleen PLO:n puheenjohtajaksi, -
hän toisti sitoutuneensa rauhanomaiseen prosessiin.
Hänellä ei tosin ole valtaa kaikkiin palestiinalaisiin.
Tilanne ei kuitenkaan ole Abbasin ja Euroopan toiveiden mukainen, -
vaan pikemminkin Israelin ja Yhdysvaltojen toiveiden mukainen.
Voiko se mallin muutos, josta puhutte, -
johtaa väkivaltaiseen kansannousuun?
Se on mahdollista. Sellaista tapahtuu arabimaissa.
Kuitenkin ne maat, -
jotka ovat oppineet katkeran läksyn sisällissodissaan, -
kuten Algeria ja Libanon, -
ovat juuri ne maat, jotka eivät ajautuneet kaaokseen -
vuoden 2011 jälkeen.
Se on poikkeuksellista Lähi-idässä.
Gazalaisetkin ovat nähneet aseellisen konfliktin seuraukset.
Rajalla tehdään väkivaltaisia hyökkäyksiä, -
mutta Gazasta ei ole ammuttu järjestelmällistä rakettitulta -
lähes neljään vuoteen.
Sama pätee palestiinalaisjohtoon, varsinkin sotilasjohtoon.
Nykyään sotilaskomento on yksissä käsissä, -
toisin kuin Arafatin aikaan, jolloin useat organisaatiot vakoilivat toisiaan.
He ymmärtävät, että koordinointi Israelin kanssa on tärkeää.
Tässä kaikki tänään.
Kiitos, professori Inbar, herra Oren ja tohtori Lerman!
Kiitos katsojillekin, näkemiin perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10177 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta