Tervetuloa Jerusalem studioon!
Voitettuaan kansanäänestyksen -
Turkin perustuslain muutoksesta presidenttivaltaiseen järjestelmään -
presidentti Erdogan aikaisti presidentin- ja parlamenttivaaleja -
yli vuodella, kesäkuun 24. päivään, -
koska uudet presidentinvaltuudet astuvat voimaan -
vasta seuraavien presidentinvaalien jälkeen.
Turkin tapahtumista keskustelevat tohtori Chai Eitan Cohen Yanarocak -
Tel Avivin yliopiston Moshe Dajan -keskuksesta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja professori Zeev Hanin, -
Venäjän ja Lähi-idän asiantuntija Bar Ilanin ja Arielin yliopistoista.
Herra Oren, kertoisitteko Turkin viimeaikaisista tapahtumista?
Erdogan nousi valtaan yli 15 vuotta sitten.
Hän painii aivan omassa sarjassaan -
viime vuosikymmenien Turkin johtajien joukossa.
Jotkut muistavat hämärästi Bülent Ecevitin, -
Turgut Özalin ja Tansu Cillerin, -
mutta kukaan heistä ei ollut niin huomattava kuin Erdogan.
Erdogan ja Turkki ovat lähes synonyymit.
Hän on onnistunut keskittämään paljon valtaa omiin käsiinsä.
Hän yrittää tietysti käyttää hyväkseen tulevia vaaleja.
Hän julisti ne vaalit itse vahvistaakseen valtaansa.
Sillä on sekä sisäisiä että kansainvälisiä seurauksia.
Turkki on mukana Syyriassa, -
ja sillä on myrskyisät välit Israelin kanssa, -
koska se tukee Gazan Hamasia.
Sen suhde Yhdysvaltoihin on ollut Turkin ulkopolitiikan perusta -
lähes 70 vuotta.
Nyt se on kyseenalainen.
Palasin juuri Turkista.
Keskustelin tavallisten turkkilaisten kanssa, taksinkuljettajien, -
tarjoilijoiden ja niin edelleen.
Nämä vaalit olivat heille yllätys.
He odottivat niitä vuotta myöhemmin.
Keskustellessani heidän kanssaan ymmärrän, -
että maan taloustilanne on huononemassa.
Vaalien aikaistaminen oli Erdoganilta ennalta ehkäisevä isku, -
jotta hän ei kärsisi mahdollisesta talouskriisistä.
Aika näyttää, voittaako hän taas.
Hän on tietysti suosikki. Luultavasti hän voittaa.
Hän ei ole koskaan hävinnyt vaaleissa noustuaan valtaan vuonna 2002.
Kilpailu kovenee kuitenkin koko ajan.
Hänellä on merkittävä vastaehdokas, -
Meral Aksener.
Hänen Iyi-puolueensa on tehnyt selväksi, -
että hän aikoo todella haastaa Erdoganin.
Se tuottaa väistämättä vaikeuksia Erdoganille.
Erdogan yrittää tyrmätä Aksenerin monin tavoin.
Erdogan halusi vaalitkin aikaisin -
pysäyttääkseen hänet.
Sääntöjen mukaan hän voi aloittaa kampanjansa -
vasta 28. kesäkuuta, -
mutta vaalit järjestetään jo 24. kesäkuuta.
Aksener teki kuitenkin jotain uskomatonta.
Sekulaaripuolue CHP antoi hänelle 15 parlamenttipaikkaa.
Niin hän pystyy kiertämään Erdoganin hänelle asettaman esteen.
Turkin politiikasta on tullut kuin fantasiaseikkailua -
Game of Thronesin tyyliin.
Turkin sisällä on ollut mielenkiintoisia käänteitä.
Entä kansainvälisellä kentällä?
Tohtori Hanin, Turkki on vahva tekijä -
sekä alueellisesti että globaalisti.
Erdogan ja Kiinan presidentti Xi Jinping keskustelivat puhelimitse -
maiden kahdenkeskisten suhteiden kehittämisestä -
ja myös vahvistuvista suhteista Moskovan kanssa.
Miten haastava Turkin asema on?
Etsiikö se vaihtoehtoisia kasvukeinoja?
Maallahan on talousvaikeuksia, ja liira heikkenee.
Erdoganin omaksuman neo-ottomanismin -
ensimmäinen kierros on epäonnistunut.
Sen periaate oli "nolla konfliktia -
naapureiden kanssa", -
mutta Turkki on konfliktissa lähes jokaisen naapurinsa kanssa.
Erdogan on tullut tienhaaraan.
Hänen on palattava niin sanotulle Eurooppa-tielle -
tai laadittava uusi malli neo-ottomanismista, -
kuten hän näyttää nyt tekevän.
Hän siis jatkaa voimakasta toimintaansa niillä alueilla, -
jotka kuuluivat ennen Osmani-imperiumiin -
tehden kuitenkin kompromisseja eri toimijoiden kanssa.
Ensinnäkin varsinaisessa Lähi-idässä -
Erdoganilla on kaksi "ystävihollista", Venäjä ja Iran.
Maat vihaavat toisiaan kahdenkeskisellä tasolla, -
mutta ne yrittävät silti yhdessä muodostaa kolmion, -
joka vastustaa ensinnäkin Yhdysvaltoja ja sen liittolaisia, -
ja toisaalta arabimaailmaa, -
etenkin sen kahta keskusta, Egyptiä ja Saudi-Arabiaa.
Hän pystyy siis pelaamaan vielä jonkin aikaa.
Laajemmassa mielessä Lähi-idässä on uusia tulijoita, -
kuten Kiina ja Intia, -
ja maita, jotka pyrkivät nousemaan alueelliselta tasolta -
laajemmalle tasolle.
Siinä yhteydessä voi ajatella Israeliakin.
Israel on pieni, mutta teknologisesti ja sotilaallisesti vahva maa.
Silläkin voi olla tällainen tavoite.
Ja lopuksi isot kihot: supervallat, joilla on omia etuja Lähi-idässä.
Erdogan on selvinnyt tässä pelissä viime aikoihin asti, -
mutta Syyrian tapahtumat osoittavat, -
varsinkin Yhdysvaltojen ja Ranskan yhteistoiminnan alettua, -
että vaikka Turkki esiintyy alueellista valtaa suurempana voimana, -
se ei ehkä ole sellainen.
On kiinnostavaa nähdä, -
miten esimerkiksi Ankaran ja Moskovan suhteet kehittyvät.
Osallistuin hiljattain Lähi-idän turvallisuuskonferenssiin, -
jonka Venäjän ulkoministeriö piti Moskovassa.
Havaitsin, että poliittisella tasolla -
Venäjällä on lämpimät suhteet Turkkiin ja Iraniin, -
mutta ammattilaistasolla, kuten armeijassa, -
ulkoministeriössä ja muissa operatiivisissa organisaatioissa -
venäläiset eivät lainkaan luota Erdoganiin.
He puhuvat talousyhteistyöstä, -
kuten venäläiskaasun kuljetuksesta Turkin kautta, -
mutta kukaan ei ota sitä vakavissaan.
Lisään erään uuden nimen: Kreikka.
Te kävitte Turkissa ja Moskovassa, -
ja minä voin kertoa vierailustani Ateenassa.
On käytävä sotamuseossa saadakseen käsityksen -
kreikkalaisille tärkeästä perinteestä.
On kiinnostavaa nähdä, miten paljon he vihaavat brittejä -
nähtyään miten nämä toimivat hallitsemallaan Kyproksella -
itsenäisyysliikettä vastaan, -
ja tietysti turkkilaisia.
Turkki ja Kreikka ovat vihollisia monilla rintamilla.
Niiden kreikkalaisten jälkeläiset, -
jotka onnistuivat pakenemaan Izmiristä noin sata vuotta sitten, -
eivät koskaan unohda sitä.
Kreikkalaiset eivät myöskään unohda Turkin miehitystä Pohjois-Kyproksella.
Ne ovat molemmat Naton jäseniä.
Aiemmin ne elivät jollain tapaa rinnakkain USA:n suojeluksessa, -
mutta nyt Erdogan on kääntynyt kohti Venäjää -
pysyen silti Natossa.
Sillä on siis yhä veto-oikeus yksimielisyyttä vaativissa päätöksissä.
Niinpä Kreikan merkitys on noussut myös Israelille.
Israelin ja Kreikan armeijat ovat harjoitelleet yhdessä -
ilmassa ja merellä.
Se on kiinnostavaa kehitystä Turkin länsirajalla.
Se on korvannut harjoitukset Turkin armeijan kanssa.
Presidentti Recep Tayyip Erdogan sanoi viime puheessaan -
yrittävänsä ratkaista ongelmiaan Kreikan kanssa, -
myös kahden Turkkiin tunkeutuneen kreikkalaissotilaan tapauksessa.
Heidät vangittiin -
Kreikkaan loikanneita kommando- miehiä koskevien riitojen jälkeen.
Ankara haluaisi heidät takaisin.
Kreikan pääministeri Tsipras on useasti sanonut, -
että Turkista on tullut uhka.
Turkki ei pyri enää Euroopan yhteyteen, -
vaan se on kääntynyt itään kohti Irania ja Moskovaa.
Sen takia Turkki on joutunut törmäyskurssille -
Euroopan ja varsinkin Kreikan kanssa.
Tässä on kaksi eri asiaa.
Toinen on Kreikan ja Turkin kahdenkeskiset suhteet.
Kreikalla on paljon saaria lähellä Turkin rajaa, -
varsinkin Bodrumin alueella.
Bodrum oli muinoin kreikkalainen kaupunki.
Kiistat ovat väistämättömiä.
Kuuluvatko niin lähellä Turkkia olevat merialueet Turkille -
vai pitäisikö ne kuulua Kreikalle saarten takia?
Tällaisia kahdenkeskisiä kiistoja on hiljattain käyty.
Toinen asia on monenkeskinen Euroopan ja Turkin suhde.
Viime vuosikymmenen aikana on tullut selväksi, -
että Euroopan unioni, jolla on omia ongelmia, esimerkiksi Brexit, -
ei halua yhteyteensä 80 miljoonaa muslimia.
Ei varsinkaan nykyisen hallinnon alaisuudessa, -
sillä Eurooppa pitää sitä lähes diktatuurina.
Euroopalla on syitä ja verukkeita Turkin torjumiseen.
Siksi Euroopan toiveet eivät sido Turkkia.
Maahanmuuttoasialla on Turkille rahallista arvoa.
Turkille maksetaan maahanmuuttajien pitämisestä alueellaan, -
etteivät nämä pääsisi jatkamaan länteen.
Muutoin Eurooppa ja Turkki ovat ajautumassa poispäin toisistaan.
Tohtori Cohen Yanarocak, puhuitte Turkin talousvaikeuksista.
Keskustellessani asiasta turkkilaisten kanssa -
he kiittelivät Erdogania siitä, että hän pelasti Turkin inflaatiolta.
Talous nousi Turkin nykyhistorian parhaalle tasolle -
2000-luvun puolivälissä.
Nykyiset tapahtumat ovat aiheuttaneet liiran heikkenemistä, -
jotka enteilevät vaikeuksista.
Olen saanut käsityksen, -
että turkkilaisten suuri enemmistö pitää Erdogania voimamiehenä, -
joka voi pelastaa Turkin niistä vaikeuksista.
Kertooko se presidentin vahvasta asemasta -
vai onko Turkissa meneillään muutos?
Siellähän oli vallankaappausyrityskin melko hiljattain.
Ensiksikin korostan, -
että Erdogan nousi valtaan vakavan talouskriisin aikaan.
Bülent Ecevit hävisi sen kriisin seurauksena, -
ja siksi Erdogan nousi valtaan.
Karismaattisella johtajuudellaan hän toteutti -
Euroopan unionin vaatimat uudistukset.
Sen ansiosta monet eurooppalaissijoittajat -
investoivat Turkkiin.
Turkin talous alkoi kukoistaa.
Turkin ja Euroopan suhteella oli tämä oma ulottuvuutensa.
Turkki oli tuolloin aivan erilainen kuin nykyään.
Nykyään Turkki on paljon riippuvaisempi esimerkiksi Qatarista.
Qatarilaiset lähettävät rahojaan Turkin talouteen.
Kun Turkin liiran arvo laskee, -
turkkilaiset köyhtyvät, -
mutta Qatarista dollareita ja euroja saava Turkin hallinto rikastuu.
Se on ironista.
Turkin yhteiskunnassa -
monet yrittävät saada rahansa ulos Turkista.
Siksi Erdogan sanoi rankaisevansa niitä, -
jotka lähettävät rahaa ulkomaille, -
koska se on valtava rasite Turkin taloudelle.
Eräs tärkeä seikka on se, -
että Erdogan pitää naapureitaan, esimerkiksi Kreikkaa, -
tärkeänä tilaisuutena lisätä valtaa ja suosiota.
Hän yrittää kääntää huomion pois taloudesta -
nationalismiin ja uskontoon.
Istanbulissa sijaitseva Hagia Sofia oli bysanttilainen katedraali, -
jonka osmanit muuttivat moskeijaksi vuonna 1453.
Myöhemmin modernin Turkin perustaja Mustafa Kemal Atatürk -
muutti sen museoksi.
Uskontoon suuntautuva nyky-Turkki pyrkii muuttamaan tämän "museon" -
takaisin moskeijaksi.
Rukoilijat Hagia Sofian ulkopuolella aiheuttavat jännitteitä.
Kreikan suurlähettiläs tulee sinne osoittamaan mieltään.
Erdoganin uskonoppineet rukoilevat Hagia Sofian sisällä -
TV-kameroiden kuvatessa heitä esimerkiksi Ramadanin aikaan.
Lisäksi Turkki haluaa muuttaa Lausannen sopimusta.
Sen allekirjoittivat Kreikka, Turkki ja muut liittoutuneet -
taistelujen lopettamiseksi Turkin itsenäisyyssodan aikaan.
Erdogan teki merkittävän vierailun noin viisi kuukautta sitten.
Hän sanoi haluavansa tehdä ratkaisevia muutoksia -
Lausannen sopimukseen -
parantaakseen Turkin itäosien tilannetta.
Kreikkalaiset eivät halua kuullakaan sellaisesta.
Korostan tätä siksi, -
koska aina kun Erdoganilla on vaikeaa taloudellisesti, -
hän keskittyy vanhoihin vihamielisyyksiin, -
kuten uskontokysymyksiin, -
jotta turkkilaiset eivät keskittyisi köyhyyteensä.
Siitä tulee jotain mieleen.
Professori Hanin, -
kun maailmanjohtajat keskustelevat Turkista, -
tulee selväksi, että Turkki on merkittävä mahti.
Viime viikolla Ranskan presidentti Emmanuel Macron sanoi Turkkia -
yhdeksi Syyrian ratkaisun avaintekijöistä.
Monet ratkaisut Lähi-idässä vaativat Turkin suostumusta.
Miten hyvin Turkki vastaa niihin odotuksiin?
Onko se alueellinen ja globaali ratkaisuntekijä?
Hyvä kysymys.
Onko se toiveajattelua?
Se nähdään lähitulevaisuudessa.
Palaan kollegoiden mainitsemiin asioihin.
Ensinnäkin maahanmuutto ja turkkilaiset Euroopassa.
Aikoinaan Saksan liittokansleri tuli lentokentälle -
toivottamaan tervetulleeksi -
miljoonaa Turkista tullutta vierastyöläistä.
Siitä on aikaa. Nykyään tilanne on aivan toinen.
Nyt eurooppalaiset pelkäävät, mielestäni aiheellisesti, -
tätä maahanmuuttovirtaa, niin turkkilaisten kuin muidenkin.
Turkkia käytetään väylänä Eurooppaan -
suuressa arabien ja ei-arabien maahanmuutossa.
Siksi Turkilla on tärkeä osa maahanmuuton pysäyttäjänä -
ja Euroopan pelastajana. Minusta se on toiveajattelua.
Mitä tulee Turkin asemaan Lähi-idässä, -
niin tietysti sille on tärkeää niin sanottu "islamistinen valo", -
yhteys tiettyihin Persianlahden maihin, etenkin Qatariin, -
jotka ovat omaksuneet arabeille tärkeän symbolisen aseman -
palestiinalaisten, erityisesti Hamasin, suojelijana.
Hamas on Muslimiveljeskunnan palestiinalaishaara.
Kysyn kuitenkin itseltäni: -
Miten pian Turkissa on samanlaisia mielenosoituksia kuin Iranissa, -
jossa vastustettiin rahan tuhlausta näihin "uusiin liittolaisiin", -
jotka ovat aamulla Iranin liittolaisia, iltapäivällä Saudi-Arabian, -
illan suussa Venäjän -
ja päivän päätteeksi he palaavat Turkin huomaan?
Kysyn myös, -
rankaisevatko kaikki Turkkia, alueellista suurvaltaa, -
joka haluaa toimia globaalilla tasolla?
Esimerkiksi Itä-Euroopan tilanne on otettava huomioon -
Lähi-idän tapahtumia tarkastellessa.
Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa on nyt mielenkiintoinen tilanne.
Venäjän ortodoksisen kirkon Ukrainan haaralla on kokous, -
jossa aiotaan siirtyä Moskovan patriarkan alaisuudesta -
Istanbulin kreikkalaiskatolisen patriarkan alaisuuteen.
Istanbulilainen kreikkalaiskatolinen patriarkka ei voi tulla Kiovaan -
ilman Erdoganin siunausta.
Onko Venäjän ja Ukrainan kriisi kaiken muun ohella jo liikaa Turkille?
Mielenkiintoinen kysymys, mutta aika on vähissä.
Kysyisin Yhdysvaltojen, Ranskan ja Britannian iskusta Syyriaan.
Turkki on kannattanut Astanan neuvotteluja -
ja Moskovan myöhempiä yrityksiä saada Syyriaan poliittinen ratkaisu.
Turkki kääntyi uudelleen Yhdysvaltojen puoleen -
ja tuki Trumpin päätöstä iskeä Syyriaan.
Naton pääsihteeri kenraali Stoltenberg vieraili sen jälkeen Ankarassa -
vahvistamassa Turkin ja Naton suhteita.
Onko kyseessä taas uusi käänne, vai onko se vain näytelmää -
Turkin vahvistaessa edelleen suhteitaan Moskovaan ja Teheraniin?
Pääsihteerin vierailu ei liity tähän, -
vaan se oli suunniteltu etukäteen.
Turkissa on vieraillut USA:n huippuviranomaisia, -
kuten entinen turvallisuusneuvonantaja McMaster, -
eikä siitä ole seurannut muuta kuin merkityksettömiä julistuksia, -
paitsi kapeasta amerikkalaisesta näkökulmasta, -
jossa etusijalla on Isisin vastainen taistelu.
USA katsoo Syyriaa aina Isisin vastaisen taistelun näkökulmasta.
Kaikki muu on toissijaista.
Samoin Turkki keskittyy kurdien vastaiseen taisteluun.
Kurdit eivät ole sille vain ulkopoliittinen ongelma, -
vaan myös turvallisuus- ja sisäpoliittinen kysymys.
Turkkia toki kiinnostaa Syyrian tulevaisuus, -
mutta sen taustalla on kurdikysymys.
Turkki siunasi USA:n, Ranskan ja Britannian pommituksen, -
koska se johtui kemiallisista aseista, -
jotka voidaan kääntää Turkkiakin vastaan.
Mitä rauhansopimukseen tulee, Turkin kanta muistuttaa Venäjän kantaa.
Tohtori Cohen Yanarocak, loppukommentti?
Turkin politiikka on ristiriitaista, -
koska USA iskee Assadia vastaan -
ja samalla tukee PYD:tä.
Ne ovat kaksi eri sotaa.
Turkki ylistää USA:n iskua Assadia vastaan, -
mutta pitää sitä riittämättömänä.
Ja PYD:n tukemista se tietysti vastustaa.
Professori Hanin, loppukommentti?
Peli jatkuu, ja se tulee olemaan mielenkiintoista.
Kiitos, tohtori Cohen Yanarocak, herra Oren ja professori Hanin!
Kiitos katsojillekin, näkemiin perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10177 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta