Tere tulemast saatesse!
Washingtoni ja Moskva retoorika on teravnenud
seoses Lääne koalitsiooni vastusega Assadi väidetavale keemiarünnakule.
Kaks superriiki hoiatavad otsese kokkupõrke eest,
mis võib regionaalse konflikti globaalseks muuta.
USA ja Venemaa pingetest Süürias vestlevad dr Eran Lerman
Jeruusalemma Strateegiauuringute Instiuudist ja Shalemi Kolledžist,
TV7 analüütik Amir Oren,
prof Efraim Kam Riikliku Julgeoleku Uurimiskeskusest
ja dr Nir Boms Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskusest.
Hr Oren, tehke olukorrast väike ülevaade.
USA julgeoleku- ja välispoliitilises struktuuris,
mitte poliitilisel tasandil,
peetakse Venemaad "peaaegu võrdseks vastaseks".
Kuigi USA peaks olema ainus allesjäänud supervõim,
peab a Venemaa agressiivset poliitikat ohuks oma võimule.
Seda laiahaardelisel rindel -
kübersõjas, valimistesse sekkumisega, Ukrainas,
ja vastupanuga Euroopa raketitõrjeprogrammile.
Viimastel nädalatel on konflikt teravnenud Süürias.
Venemaa väitel pole tema protežee Assad
kasutanud keemiarelva oma rahva vastu.
Venemaa on võtnud Assadi oma tiiva alla
ja on vastu USA sekkumisele Süürias.
Venemaa on tulnud, et jääda,
Trump aga on teatanud, et toob oma poisid koju tagasi.
Dr Lerman, enne USA, Prantsusmaa ja Suurbritannia rünnakut
hoiatas Venemaa suurriikide kokkupõrke eest.
Selle kulminatsiooniks teatati, et kõik raketid tulistatakse alla
ja rünnatakse ka raketiplatvorme.
Neid ähvardusi ei viidud täide.
Kas see on üksnes retoorika või on siin ka tõepõhi all?
Venemaa on põhimõtteliselt
teise klassi suurriik,
välja arvatud ühes asjas - sõjalises valmisolekus
ja investeeringutes tipptaseme sõjatehnoloogiasse.
Kõiges muus on nad maha jäänud.
Iisraeli perspektiivist on see muidugi suur karu,
kuid see on puuri pandud karu,
kellest lõunas asub rahvaarvult kümme korda suurem riik
ja läänes koalitsioon, kelle SKP on 20 korda kõrgem.
Venemaa on passiiv-agressiivsuse musternäidis.
Ta on lähtepositsioonilt habras ja kaitsepositsioonil,
ning kättemaksuhimuline,
sest kaotas NSVL kokkuvarisemisga tohutuid alu,
mida oli ehitanud alates 16. saj.
2008. a näis isegi võimalik,
et NATO levib kuni Dnepri ja Kaukasuseni,
millele reageeriti üliagressiivselt.
Venemaa ellujäämine selles keerulises maailmas
sõltub paljuski arenenud relvatehnoloogiast.
Seepärast on see tema jaoks delikaatne teema,
kui ameeriklased võivad Süürias vabalt tegutseda.
Ükski täie mõistusega venelane ei võtaks siiski seda riski,
et tulistaks sellises operatsioonis
USA sõjalaeva või lennukit.
Juba kaua enne seda, kui see viib tuumasõjani,
tabaks Venemaad USA tohutu sõjaline võimekus.
Venemaa retoorika on seega üksnes suurustamine.
Venemaale muidugi ei meeldi USA ja Iisraeli rünnakud.
Rünnak oli Venemaa jaoks siiski piiratud löök.
See oli suunatud vaid Assadi režiimi keemiarelvade kasutuse vastu.
See ei kõiguta Assadi valitsust ega Venemaa positsiooni Süürias,
ning Venemaa suhteid Iraani ja Assadi valitsusega.
Nad elavad selle üle,
kuid mis juhtub järgmiseks?
Asjad ei jää niisama.
Ajalugu kordub vahel.
Krimmi sõda algas 1853. a Püha Haua kiriku tülist.
Kes seda mängu mängisid? Türklased ja venelased.
Järgnesid britid ja prantslased.
Samad tegelased osalevad nüüd Süüria stsenaariumis.
Pärast NSVL-i kokkuvariemist 30 aasta eest
on maailma nimetatud ühepooluseliseks.
Huntingtoni ja Fukuyama raamatuis
räägitakse uuest maailmakorrast.
See kestis mõnda aega,
kuna Venemaa on olnud nõrk ja on seda endiselt.
Teatud asjad on muidugi muutunud.
Eriti viimase dekaadiga president Obama võimu ajal.
USA taandus ja juhtis vaid selja tagant
hoolimata maailma ühepooluselisusest.
Teatud Lähis-Ida juhid ja Putin arvasid teisiti
ning otsustasid kindlustada oma positsioone ja identiteeti.
Need kaks poolust arenesid uues suunas.
See algas justkui külma sõja uue raundina.
Mis puudutab liitlussuhteid, nagu ntks Süüria kriisis,
siis USA jääb meelde oma liitlaste reetjana.
Nii esineb Venemaa teistsuguse liitlasena.
Selles ongi üldiselt võttes antud dünaamikas asi.
Venemaa rõhutab, et jääb oma liitlaste kõrvale.
Nüüd annab USA uus valitsus mõista,
et selja tagant juhtimine võib lõppeda ja käes ongi kokkupõrge.
Hr Oren,
dr Boms rääkis Obama ajal tekkinud vaakumist.
USA andis Venemaa vägedele võimaluse tulla Lähis-Itta
ja erinevate maadega kokkuleppeid teha.
Ka tuumaleping pakkus Moskvale võimalusi
koostööks Iraaniga.
Süüriast on saanud Venemaale platvorm
suhete ehitamiseks Lähis-Ida maadega.
Ta näitab otsustavalt ja häälekalt,
et tahab ja suudab oma liitlastele lojaalne olla.
Kas see mõjutab USA Venemaa-poliitikat?
Kas Moskva ja Trumpi valitsuse tegevus
on vaid pime põhjuse ja tagajärje suhe?
Tahaksin kaitsta Obama valitsust.
Üks asi viib alati teiseni,
ja eelkäija tegevust kritiseeritakse alati.
Obama eelkäija Bush läks Lähis-Itta pärast 11/9 rünnakut.
Enne teda püüdis Clinton Bush sr jälgedes Iraaki minna
ja enne seda taandus Reagan Beirutist,
kui 1983. a rünnati merejalaväelaste kasarmuid.
Üks erinevus Putini ja Trumpi vahel on see,
et venelaste kombel arvestab Putin ajalooga,
Trump aga ei tea ega hooli sellest raasugi.
Putin tahab naasta Vene impeeriumi kuldaega.
Ta eitab täielikult Mihhail Gorbatšovi poliitikat,
mis viis Putini meelest NSVL hävinemiseni.
Putin on aktiivne, agressiivne, kättemaksu- ja laienemishimuline.
Trump aga meenutab Sarah Paley' kuulsat lauset,
et oma aknast Alaskas näeb ta üle Beringi väina Venemaad.
See on veidi liialdatud. - See on metafooriline.
Vahemaa on 8 - 16 kilomeetrit. Ta ei saa nii kaugele näha.
Alaskas on Venemaa tõesti peaaegu USA piirinaaber.
Trumpi jaoks tuleb "Ameerika esmalt" ja ta tahab sõdureid koju tuua.
Ta tahab jääda seni ehitamata Mehhiko müüri,
Kanada piiri ja kahe ookeani vahele.
Ta tahab lahkuda Süüriast võimalikult pea.
"Mina olen president ja mina otsustan,
mis on missioon ja millal see läbi on.
Ja mina ütlen, et oleme võitnud," nagu ütles senaator Aken Vermontist.
Prantsuse president Emmanuel Macron ütles,
et neil õnnestus veenda Trumpi USA vägesid Süüriasse jätma,
heidutuseks Venemaale ja Lähis-Ida riikidele,
et nood regioonis ebastabiilsust ei tekitaks.
On see nii?
Sõltub sellest, kuidas Trumpi avaldust tõlgendada.
Tema vaist ütleb, et poisid tuleb koju tuua.
Ometi tähendavad tema kolm või neli lauset kokku,
et USA vajab sinna asemele teisi.
Ta tegutseb siis tehingu-meelselt.
Ta tahab juurde saudide raha
ning kasvatada araabia- ja rahvusvaheliste jõudude panust
SDF-i ülalpidamises ja Ida-Süüria majandamises.
Seda koormat tuleks jagada ühtlaselt, mitte ainult USA õlgadele jätta.
See on seotud võitlusega, mis on üks neist vähestest,
kus ameeriklased on venelasi tapnud.
Mõnel juhul on venelased tapnud ameeriklasi,
kuid ameeriklased ei tapnud venelasi isegi Kuubas.
Nad olid palgasõdurid.
Kuid nad olid väga lähedal Putinile,
ja poleks saanud seal olla ilma tema õnnistuseta.
Veebruari sildade lahing Deir Ez-Zoris oli väga kõnekas.
Trump tahab tuua sõdurid koju ainult siis, kui see on võimalik,
ehk kui appi tulevad prantslased, saudid, Araabia Emiraadid ja teised,
kes tahavad peatada Iraani edenemise Ida-Süürias.
Pompeo uhkustas siiski USA valmiduste ja võimega
tappa Süürias ca 200 venelast.
Mõnede väitel on see sundinud Trumpi piirkonda jääma.
Mitte üksnes Pompeo.
John Bolton keskendub laserkiire kombel Iraani-küsimusele.
Tema nimetamine on tugev märk.
Teine laserkiir on suunatud Põhja-Koreale.
Põhja-Korea suhtes kasutatakse juba tugevat survet.
Iraani vastu tuleb surve ehitada
ja seda ei juhtu, kui põgenetakse kokkupõrgete eest Iraaniga.
Kõik on eelmäng sellele,
mis toimub 12. mail.
Ütlesin varem, et asi ei jää siia.
Kaks suurimat tegijat Süürias - Venemaa ja Iraan,
ei kavatse oma vägesid Süüriast välja viia.
Venemaa on oma kohalolu Süürias vähendanud,
kuid samas leppis ta Süüriaga kokku
õhu- ja merebaaside kasutamises Süürias 49 aasta vältel.
Venelased jäävad sinna pikaks ajaks.
Ja veel hullem on see, et Iraan ei kavatse Süüriast taanduda.
Hezbollah püüab levida Süürias, Iraagis ja Liibanonis.
Iraan Süüriast ei lahku.
Iraan jätkab pingete tekitamist Iisraeliga
veel pikka aega.
Kuidas mõjutab see USA-Venemaa suhteid, dr Boms?
See süvendab pingeid maade vahel,
eriti kui need näivad olevat juba peaaegu teineteise kallal,
või vähemalt on seda nende palgasõdurid.
Või vähemalt toetavad nad vaenujalal käepikendusi.
Seda võib vaadata ka laiemast perspektiivist,
nagu ka Venemaa sekkumist USA valimistesse,
millega on seotud ka Trumpi isiklikud ja äritegevuslikud mõõtmed.
USA ja Venemaa tegevus pidi ju mingil määral koordineeritud olema.
Riigid tegid rea lepinguid, muuhulgas seoses Lõuna-Süüriaga,
ja terve Süüria konflikti lahendamisplaani.
Ameeriklased olevat vastanud venelaste palvetele
ja peatanud oma programme,
et venelastele Süürias liikumisruumi anda,
kuna USA lubab taganeda.
Siis öeldi äkki hoopis midagi muud.
Kahe viimase nädalaga
on Trump rääkinud sihikindla sihipäratusega
tulemisest ja minemisest
või vasturünnakust ehk praegu või hiljem, kui üldse,
ja sõdurite väljaviimisest, aga siis, kui keegi nende asemele tuleb.
See on niiöelda "konstruktiivne ebaselgus",
kui selles tahetakse mingit korrapära näha.
Ehk on siin mingi meetod.
Samas on maadel vastupidised huvid,
kuid ometi ei taha nad tegelikku sõda alustada.
Hr Oren,
Türgi on vähehaaval distantseerunud NATOst
ja oma NATO liitlastest
ning lähenenud Moskvale.
Astana kõneluste järel
sõlmisid Iraan, Venemaa ja Türgi lepinguid.
Türgi süüdistas siiski Venemaad ja Iraani nende rikkumises.
Järgnesid kommentaarid Türgi-USA lähenemisest,
sest Türgi toetas Assadi vastast tegevust ja vägede liikumist.
Ta on avaldanud ka toetust NATO-le.
NATO juht käis hiljuti Ankaras.
Kas see räägib sellest,
et regionaalsed jõud tahavad hajutada oma toetust
Moskva poole pöördumisega,
aga kui asjad tõsiseks lähevad, pole Washingtonile alternatiivi?
Washingtonil ehk pole alternatiivi, aga Ankaral on.
See on oluline arengusuund
USA ja Venemaa suhetes.
Türgi on olnud üks NATO tugisambaid
algusest peale.
Tal oli NATO suuruselt teine armee.
Ta aitas USAd Koreas ja paljudes teistes asjades,
muidugi oma huvide kaitseks.
Venemaa oli talle ohuks.
Nir mainis Krimmi sõda.
Traditsiooniliselt olid Türgi ja Saksamaa liitlased
Venemaa ja Serbia vastu.
Alles pärast 2. Maailmasõda
võttis USA vähehaaval Suurbritannialt juhirolli Lähis-Idas.
Ameeriklased tulid esmalt nimelt Türki.
Ettekäändeks oli Türgi suursaadiku surm USAs.
Tema surnukeha toodi Türki USA sõjalaeval.
See oli 6. laevastiku algus.
Trump muidugi teab seda kõike.
Ilmselt on president Erdogan nüüd otsustanud,
et Türgit EL-i ei võeta
ja NATO-lt ta ka ei saa, mida tahab.
Ta ei lasknud ameeriklastel kasutada Incirliki lennubaasi
viimases rünnakus Süüria keemiarajatiste vastu.
Ta on kolinud Venemaa mõjusfääri,
põhjuseks Süüria ebasümmeetrilisus Venemaa ja USA vahel.
Trump ei hooli Süüriast, kuid Putinile on see väga tähtis.
Sellest peame rääkima teine kord.
Dr Lerman, tahaksin vestelda selle kõige keskel Iisraelist
ning tema suhetest Moskva ja Washingtoniga.
Liit USAga on Iisraelile korvamatu,
kuid Iisrael osaleb mitmetes arengutes.
Kui hästi suudab Iisrael neis tingimusis loovida?
Kui tuleb valida, siis pole kahtlustki,
kuid Iisrael on viimase kümne aastaga
sihikindlalt ja targalt
hoidnud kanalid venelastega lahti.
Ta on kaardistanud ühiseid huve
ja selgitanud visalt venelastele,
vahel isegi toorelt,
et Venemaa huvi säilitada Assadi võim satub ohtu,
kui Assad ühineb Iraani ohtlike seiklustega.
See dialoog sai võimalikuks
mitte ainult strateegiliste ja külmavereliste huvijuttude tõttu,
vaid ka tänu teatud sentimentaalsetele elementidele.
Iisrael on 15 aastat olnud ainus riik,
kes on püstitanud mälestusmärgi Punaarmeele.
Putin tuli Netanyasse just sellele üritusele.
Teisisõnu, meie praeguse kriisi taustal Poolaga,
oleme üks neid väheseid,
kes peavad endiselt Ribbentropi Molotovist hullemaks.
Venelased teavad, et meil on teatud sentimentaalne ühisosa.
Lisaks on ca 20 % iisraellastest venekeelsed,
kuigi mitte tingimata Venemaalt, vaid näiteks Ukrainast.
Nad on sillaks Iisraeli ja Venemaa vahel.
Sealhulgas kaitseminister.
Jah. Ta on Moldaaviast, kuid räägib suurepäraselt vene keelt.
Kommunikatsioonikanalid on otsustava tähtsusega.
Seepärast õnnestus Iisraelil vältida probleeme Salisbury juhtumis.
Kanalid Venemaa suunas tuleb lahti hoida.
Iisrael ei muretse Venemaa käitumise pärast Süürias,
kuna Venemaa kohalolu on talle teatud mõttes kasulik.
Iisraeli probleemiks Süürias on Iraan.
Iisrael püüab võimalikult palju
piirata Süürias Iraani tegevust,
kui see üldse võimalik on.
Iisraelil on Süürias Iraaniga võrreldes edumaa
tänu oma õhuväe valmidustele.
Iraanil seda pole.
Iisrael võib rünnata Iraani vägesid ja valmidusi.
Saame näha,
kuidas Iraan vastab Iisraeli rünnakule Iraani objektide pihta.
Ta ei suuda suurt midagi teha.
Iisrael on Iraani suhtes heal positsioonil.
Iraanlased teavad seda ja mängivad vastavalt.
Saame näha, kaua nad jätkata suudavad.
Iisraelil ja Venemaal on ühiseid huve.
Osa neist on seotud Iraaniga.
Maade vahel pole ideoloogilist lõhet,
erinevalt külma sõja ajast.
Mis puudutab Süüriat,
siis Venemaa ligiolu sobib Iisraelile väga hästi.
Suhe Venemaaga on saanud suurema rõhuasetuse pärast Obamat.
Kui USA pole siin, peab keegi olema, sest Iisrael üksi hakkama ei saa.
Kui Venemaa tahab tugevneda ja teha nafta- ja gaasilepinguid,
pole Iisraelil selle vastu midagi.
Samuti teab Iisrael, et ka Venemaa ei taha Süüria vallutamist Iraani poolt.
Venemaa tahab ohje oma käes hoida.
Iisraeli ja Venemaa vahel on hõõrumist taktikalises sfääris.
Iraanlased on musta töö ära teinud.
Venemaa on toetanud õhust 24 lennukiga.
Ta sisenes sõtta suhteliselt hilja ja võttis koogist suurema osa.
Venemaa mõistab Iraani tähendust.
Ta tahab säilitada ka oma mõjuvõimu iraanlaste üle.
Venemaa ütleb Iisraelile, et ajab asja Iisraeli eest korda,
kuid Venemaa ajab omi huve ja Iisraelil on omad.
Saateaeg on lõppemas. Viimane küsimus dr Lermanile.
Mainisite USA nõudmisi koorma jagamises.
Kas Iisrael on üks neist maadest,
kes peaksid USA kombel koormakandmises osalema?
Kaudselt jah.
Hoiame iraanlasi vaos.
Aga mis puudutab saude väljaspool Jeemenit,
siis nemad peaksid tegema rohkem vastukaaluks Iraanile
raha ja ressursside valdkonnas.
Aitäh, dr Lerman, hr Oren, prof Kam ja dr Boms!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu.
Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri