Tervetuloa Jerusalem studioon!
Tänään keskustelemme -
lännen intresseistä Lähi-idässä -
ja niiden vaikutuksista turvallisuuteen ja diplomaattisiin haasteisiin.
Tervetuloa professori Zeev Hanin, -
Venäjän ja Lähi-idän asiantuntija Bar Ilanin ja Arielin yliopistoista, -
analyytikkomme Amir Oren, -
Owen Alterman, i24Newsin kansainvälinen kirjeenvaihtaja, -
sekä reservin prikaatinkenraali Jossi Kuperwasser -
Jerusalemin poliittisesta tutkimuskeskuksesta.
Herra Oren, avaisitteko aiheen?
Ensin on määriteltävä, -
mikä on "länsi", -
ja sitten on tarkasteltava, -
onko siihen kuuluvilla yhteisiä intressejä.
On tarkasteltava sekä valtioita että monikansallisia suuryhtiöitä, -
kuten Googlea ja muita informaatiojättejä, -
joilla ei ole armeijoita, mutta jotka voivat silti siirtää vuoria.
Tärkeää on myös talouden ja turvallisuuden vuorovaikutus.
Se voidaan tiivistää sanoihin "raha, pelko ja taistelu".
Konflikteissa ja epävakaudessa sijoittajat siirtyvät muualle.
Vastaan kysymykseen toisellakin tavalla.
Länsi oli ennen kansainvälisen kaupan ja talouden hallitseva voima.
Painopiste on siirtynyt Kiinaan, Intiaan ja muualle Aasiaan, -
ja Afrikkakin on nousussa.
Lännen tavoitteet ovat vain osa kokonaiskuvaa.
Lähi-itä on valtava markkina-alue, -
vaikka öljynhinnat vaihtelevat, -
ja varsinkin laskevat.
Se on silti tärkeä alue monikansallisille toimijoille -
ja varsinkin nouseville valtioille, kuten Kiinalle ja Intialle, -
sekä Lähi-itään palanneelle Venäjälle.
Venäjän raskas infrastruktuuri on romahtamaisillaan.
Se tarvitsee miljardeja, ehkä biljoonia dollareita -
sen kunnostukseen.
Ne rahat se saa vain myymällä raaka-aineita ja koneita.
Koneet kattavat vain kuusi prosenttia Venäjän tuotannosta.
Loput ovat raaka-aineita.
Siitä kuudesta prosentista 80 prosenttia on sotavarusteita, -
josta 70 prosenttia myydään Lähi-itään.
Se on otettava huomioon Venäjän intressejä tarkasteltaessa.
Länsimaat, kuten Ranska, Iso-Britannia ja Yhdysvallat, -
ovat investoineet paljon Lähi-itään, jossa niillä on tärkeitä intressejä.
Herra Alterman, kertoisitteko siitä?
Niin on, mutta kuten Amir Oren sanoi, -
viime vuosikymmeninä olennaista on ollut Kiinan nousu.
Silkkitiehanke on entisestään vahvistanut Kiinan merkitystä -
myös Lähi-idässä.
Kiina ja Intia ovat Lähi-idän energian suurostajia.
Ulkomaankauppa on tärkeää, -
mutta USA:n kauppa Lähi-itään -
oli vain noin 2―3 prosenttia -
maan kaupasta vuonna 2016.
Se vastaa hädin tuskin Japanin-kauppaa, -
puhumattakaan USA:n suuremmista kumppaneista -
Kanadasta, Meksikosta ja Kiinasta.
Asemarkkinoilla Lähi-idästä on kuitenkin tullut -
yksi maailman tärkeimmistä alueista.
Yhdysvallat ja Saudi-Arabia tekivät suuren asesopimuksen -
presidentti Trumpin ensimmäisen ulkomaanvierailun aikana.
Se oli sadan miljardin dollarin asekauppasopimus.
Miten se vaikuttaa USA:n politiikkaan Lähi-idässä?
Päinvastoin, -
USA päätti muuttaa edellisen hallinnon linjan -
ja vahvistaa suhteita Saudi-Arabiaan ja muihin pragmaattisiin sunnimaihin.
Se johti sopimukseen, joka vahvistaa sekä niitä että USA:n taloutta.
Se sopii myös "Amerikasta jälleen suuri" -ajatukseen.
Se alkoi kuitenkin linjanmuutoksesta, -
joka vaikuttaa koko Lähi-itään.
Se on Lähi-itää uudelleen muokkaava voima.
Amir aloitti kysymällä, -
miten "länsi" määritellään.
USA:n hallinnolla on oma näkemyksensä asioista, -
ja Euroopalla omansa.
Atlanttilaista maailmaa ei enää ole.
On se olemassa, mutta sen sisällä on erimielisyyksiä.
Eurooppalaiset keskittyvät kaupankäyntiin, -
mutta amerikkalaiset ajattelevat myös turvallisuuskysymyksiä.
Amerikkalaiset tähtäävät kyllä taloudelliseen hyötyyn, -
mutta se ei ole tärkein vaikutin.
Ne myös kilpailevat asekaupoista.
Yhdysvallat tukee Lähi-idän kahta kilpailevaa voimaa.
Se tukee edelleen entisen hallinnon ystäviä, -
Turkkia ja Qataria, -
mutta myös niitä, joilla ei ollut hyviä välejä edeltävään hallintoon, -
Egyptiä, Saudi-Arabiaa ja Arabiemiraatteja.
Se aiheuttaa jännitteitä Yhdysvaltojen sisälläkin.
Tilanne on mutkikas, ja se muuttuu koko ajan.
Herra Oren, -
Lähi-idässä on käynnissä erilaisia diplomaattisia prosesseja.
USA:n nykyinen hallinto on kriittinen Iranin ydinsopimusta kohtaan.
Myös Ranska kovistelee Irania, -
ei ydinsopimuksen asiassa, vaan muissa kysymyksissä.
Se pyrkii lähentämään suhteitaan Saudi-Arabiaan, -
johon sillä on merkittävät kauppasuhteet.
Miten ne vaikuttavat maiden diplomatiasuhteisiin?
Kaikki halusivat osansa kakusta ydinsopimuksen synnyttyä.
Boeing haluaa myydä lentokoneita Iraniin.
Kaikki ryntäsivät heti Teheraniin.
Kukaan ei malta hetkeäkään koetella ja harkita asioita, -
eivät ranskalaiset, intialaiset eivätkä muutkaan.
Saudien asekaupoista sanoisin, -
että on muistettava myös USA:n ja Israelin suhde.
Apu oli ennen kahdenlaista.
Ensinnäkin taloudellista, -
eli miljardeja dollareita siirrettiin Israelin valtionkassaan -
Israelin talouden ja poliittisen vakauden vahvistamiseksi.
Sen lisäksi USA antoi, ja antaa edelleen, puolustustukea.
Se hyödyttää molempia maita.
Israelille se takaa turvallisuuden ja Yhdysvalloille tuotannon.
Suurin osa avusta ei ole suoraa rahaa Israelille, -
vaan jää Yhdysvaltoihin asetuotantoon.
Se auttaa myös tuotantoalueiden poliitikkoja.
Turvallisuus, talous ja politiikka muodostavat yhdessä -
vahvan siteen näiden maiden välille.
Professori Hanin, -
Saudi-Arabia on rikas maa sen valtavien öljyvarojen ansiosta.
Viime aikoina uudistukset ovat vakauttaneet maata -
ja lisänneet ulkomaisten sijoittajien mielenkiintoa.
Kuningas Salman on etsinyt vaihtoehtoja USA:n markkinoille, -
vaikka USA on ollut saudien tärkein kumppani.
Hän teki historian ensimmäisen vierailun Moskovaan.
Sekin tapaaminen tuotti miljardien dollarien sopimuksia.
Kertooko se Moskovan intressien kääntymisestä pois Teheranista, -
joka on sen strateginen liittolainen Syyriassa, -
kohti rikkaampaa Riadia?
Venäjän poliittista järjestelmää voisi kuvata sanoilla -
"yksi puolue, monta sisäänkäyntiä".
Virallisesti on vain yksi poliittinen voima, kuten kommunismin aikaan, -
mutta epävirallisesti Kremliä ympäröivät lobbausryhmät.
Kolme vahvinta liittyvät ydinvoimaan, öljyyn ja kaasuinfrastruktuuriin.
Ne yrittävät vaikuttaa Putinin toimintaan Lähi-idässä -
sekä politiikan että talouden saralla, jos niissä on edes mitään eroa.
Ydinlobbarit vaativat suhteiden tiivistämistä -
niin sanotun šiialeirin, eli Iranin, kanssa -
ja tarjota sille mahdollisimman paljon ydinteknologiaa.
He haluavat huomioida myös Saudi-Arabian ja Egyptin -
Venäjän Lähi-idän-linjan tasapainottamiseksi.
Venäjä ei ole Neuvostoliitto. Se ei voi seistä yhden jalan varassa.
Se tarvitsee myös Israelia ja arabileiriä -
voidakseen puhua kaikkien kanssa.
Venäjä ei määrittele Hizbollahia ja Hamasia terrorijärjestöiksi, -
jotta se voisi tärkeässä palestiinalaiskysymyksessä -
keskustella kaikkien kanssa, -
Hamasin, Hizbollahin, Ramallan, Riadin, Jerusalemin ja Teheranin.
Kaasulobbareiden mielestä Venäjä on liian lähellä Teherania.
He vaativat lähentymistä sunnimaailmaan, etenkin saudeihin.
He yrittävät myös pelata saudeja Qataria vastaan.
Moskovassa keskusteltiin kaasu-OPECista, mutta tuloksetta.
Qatarilaiset pettivät venäläiset, ja venäläiset puhuivat siitä avoimesti.
Yksi Putinin tiimin voimamiehistä on Yakunin, -
joka vastaa tieverkostosta ja julkisesta liikenteestä.
Hän haluaa koko Lähi-idän kattavan rautatieverkoston.
Hän tuli esittelemään ehdotuksiaan Israeliin -
ja sanoi sen olevan valmis tuossa tuokiossa.
Öljylobbareiden mukaan ne kaksi on pidettävä tasapainossa.
Lyhyesti sanottuna, Venäjä kyllä ymmärtää Lähi-itää.
Saudi-Arabia on yksi Venäjän kipeästi tarvitseman valuutan lähteistä.
Herra Alterman, -
Obaman hallinnon aikaan Egyptin ulkoministeri julisti, -
ettei Egypti enää pane kaikkia munia samaan koriin, -
vaan hajauttaa lähteitään.
Samoin tekevät nyt monet Lähi-idän maat.
Ne eivät halua turvautua vain Venäjään, Kiinaan tai Yhdysvaltoihin.
Minkälaista muutosta Obaman hallinto merkitsi Lähi-idässä -
ulkomaisten investointien kannalta?
En usko muutoksen johtuvan Obaman hallinnosta, -
vaan se on maailmanlaajuinen trendi, -
joka liittyy Kiinan nousuun, ja myös Venäjän.
Esimerkiksi Egyptin hallinnolle talous on niin tärkeää, -
että se ottaa vastaan investointeja mistä tahansa, -
Venäjältä, Kiinasta tai mistä vain.
Myös Turkki tasapainottelee -
Yhdysvaltojen ja Venäjän välillä.
Venäjällekin Turkki on tärkeä, koska se haluaa rakentaa putken sen läpi.
Turkki on jo tärkeä Venäjän energian ostaja, -
mutta siitä tulee myös kuljetusreitti Eurooppaan.
Niin Venäjä voi kiertää epävakaan Ukrainan.
Yhdysvaltojen ja muiden maiden tasapainottamispolitiikka -
on maailmanlaajuinen ilmiö.
Lähi-idän lisäksi sitä nähdään Afrikassa, Latinalaisessa Amerikassa -
ja etenkin Etelä- ja Itä-Aasiassa.
Se ei liity Obaman hallintoon, -
vaan se on maailmanlaajuinen ja merkittävä trendi.
Turkki on ostamassa Venäjältä S-400-ilmatorjuntaohjuksia.
Aiheuttaako se kiistaa -
länsimaiden, Turkin Nato-liittolaisten, kanssa?
Turkkihan on ollut Naton jäsen jo 1950-luvun alusta.
Aiheuttaako se taloudellisen suunnan muutoksia?
Se on pikemminkin strateginen muutos, -
jolla on tosin taloudellisiakin vaikutuksia.
On outoa, -
jos Nato-jäsen saa merkittäviä hyökkäysvalmiuksia Venäjältä.
Se kertoo Turkin ainutlaatuisesta asemasta.
Sillä on jännitteitä Yhdysvaltojen ja Euroopan kanssa -
Erdoganin politiikan takia.
Se on yksi tekijä -
Muslimiveljeskuntaa tukevien -
ja sitä vastustavien maiden välisissä jännitteissä.
Ne jännitteet vaikuttavat Yhdysvaltojen käyttäytymiseen.
Pystymme sanomaan "Venäjä" ja "Yhdysvallat" melkein yhtä nopeasti, -
mutta Yhdysvallat on paljon suurempi, kyvykkäämpi -
ja houkuttelevampi Lähi-idän markkinoille, kuin Venäjä.
Vaikka suhteesta Venäjään onkin hyötyä...
Perinteisistä rajoitteista huolimatta?
Kyllä, koska loppujen lopuksi Lähi-itä pyrkii yhteyteen Yhdysvaltojen kanssa.
Sillä välin on kuitenkin tehtävä kaikenlaisia väliaikaistoimenpiteitä.
Jos Venäjä tarjoaa hyviä kauppoja, tilaisuuteen tartutaan.
Ei kuitenkaan ilmaiseksi.
Amerikkalaisilla voi olla myyntirajoitteita.
Mainitsitte Iranin tilanteen.
Kaikki tosiaan ryntäsivät Iraniin, -
mutta kukaan ei ole aloittanut töitä siellä, -
koska kaikki odottavat Yhdysvaltoja.
Niin paljon riippuu USA:n kannasta ydinsopimukseen.
Kaikki tietävät, että pakotteita saatetaan palauttaa.
He eivät halua menettää rahojaan.
Herra Oren, selventäisittekö tätä kaikkea?
Ensinnäkin Turkki, S-400 ja Nato-jäsenyys.
Strategian ja talouden konflikti tulee ilmi -
Turkin ostaessa Yhdysvalloilta F-35-hävittäjiä.
Lockheed Martin haluaa tietysti myydä hävittäjiään Turkkiin.
Israelilaislobbarit yrittävät estää sen -
tai ainakin pienentää koneen valmiuksia.
Jos Turkki ostaa sekä S-400:n että F-35:n, -
Venäjä voi saada tietoa lentokoneen salaisista ominaisuuksista, -
mikä murtaisi Israelin ja USA:n -
laadullisen etulyöntiaseman.
Edessä voi siis olla yhteenotto -
Lockheed Martinin ja muiden yhtiöiden lobbausryhmien -
ja Israelin tukijoiden välillä.
Tämä on kuin strateginen vastine -
2000-luvun alkuvuosien IT-kuplalle.
Google, Amazon ja Facebook ovat kuin supervaltoja.
Niiden budjetit ovat suurempia kuin monien valtioiden.
Niillä ei kuitenkaan ole lentotukialuksia, -
laskuvarjopataljoonia eikä äänestysoikeutta YK:ssa.
Sodissa ja rauhankonferensseissa maat ovat niitä tärkeämpiä.
Viestintäkaapelit voidaan katkaista ja GPS sulkea, -
mikä horjuttaa näitä yhtiöitä.
Loppujen lopuksi ratkaisevia ovat edelleenkin -
lentokoneet, divisioonat ja poliittinen tahto, -
eikä vain se, mitä tapahtuu pörssisaleissa.
On selvää, että Yhdysvaltojen mahdollisuudet ovat ylivertaiset, -
suuremmat kuin Kiinan, -
Intian ja Venäjän yhteensä.
Tietyissä Lähi-idän asioissa -
niillä on kuitenkin omat intressinsä.
Venäjällä on Lähi-idässä potentiaalisia kumppaneita -
sekä poliittisesti että taloudellisesti.
Sen strateginen kumppani on Iran.
Iranilla on hyvä suhde Venäjään.
Venäjä haluaa kuvailla Israelia strategiseksi kumppaniksi, -
mutta ei liittolaiseksi.
Venäjällä on myös "ystävihollinen", Turkki.
Emme tiedä, onko se huomenna ystävä vai vihollinen.
Venäjä on lähes luopunut ajatuksesta rakentaa Turkkiin ydinlaitoksen -
ja kuljettaa kaasua Turkin kautta Länsi-Eurooppaan -
kiertääkseen Ukrainan.
Toisaalta, kuten kollegani sanoivat, -
Turkki on sille yhä tärkeä aseiden ostaja.
Mitä tämä kaikki merkitsee yhdessä?
Villi kortti on ehkä silti Kiina.
Sillä on Lähi-idässä paljon liiketoimia, -
mutta ei juurikaan poliittisia vaatimuksia.
Aasiassa se on esittänyt vaatimuksia Etelä-Kiinan meren kiistassa -
ja kieltänyt Etelä-Koreaa sijoittamasta -
USA:n ohjustorjuntateknologiaa.
Se ei ole esittänyt tällaisia vaatimuksia -
Lähi-idän kauppakumppaneilleen.
Kysymys kuuluu, esittääkö se sellaisia tulevaisuudessa?
Kiinalaistiimejä on tullut Syyriaan, Iraniin ja muihin Lähi-idän maihin -
tutkimaan markkinoiden vakautta.
Mutta Lähi-itä ei selvästikään ole vakaa.
Vakaitakin markkinoita on, ja Kiina on niillä aktiivinen.
Oman osallistuu silkkitiehankkeeseen.
Kiina ei välttämättä esitä poliittisia vaatimuksia -
Lähi-idän kumppaneilleen, -
koska sillä ei ole täällä sellaisia poliittisia intressejä -
kuin lähialueillaan.
Aika on lopuillaan.
Saatte vielä sanoa loppukommenttinne.
On kiinnostavaa, -
että vaikka Lähi-idän eri osapuolet taistelevat keskenään, -
ne kaikki ymmärtävät, -
että luotettavin ja kukoistavin voima Lähi-idässä on Israel.
Investoinnit menestyvät Israelissa. Suuri osa siitä on yksityistä.
Kansallisellakin tasolla Israelilla on hyvä yhteistyö Euroopan kanssa, -
vaikka palestiinalaisasiassa on erimielisyyksiä.
Euroopalla on täällä kuitenkin paljon investointeja.
Lisäksi meillä on erityissuhde Yhdysvaltoihin.
Suuren öljysaarron aikaan se oli nollasummapeliä.
Silloin investoitiin joko Israeliin tai arabimaailmaan.
Nykyään voi tehdä kumpaakin.
Israelin ja arabien suhteet paranevat.
Lännellä on tärkeitä intressejä Lähi-idässä, -
mutta loppujen lopuksi talous ei ole täällä tärkeintä, -
vaan taistelu terrorismia ja ydinaseiden leviämistä vastaan -
ja perinteisten liittosuhteiden puolustaminen.
Marxilaisen koulutuksen saaneena sanoisin, -
että talous on liikkeellepaneva voima.
Päätökset tehdään silti lopulta -
diplomaattisella ja sotilaallisella kentällä.
Sota ja liike-elämä ovat kaksosia, vaikka eivät ehkä identtisiä.
Liike-elämä on tavallaan osapuolten välistä sotaa.
Sota on liike-elämää kahdessa vaiheessa, -
ensin asekaupoissa ja ehkä palkkasotureiden hankkimisessa, -
ja sitten jälleenrakentamisessa, -
jonka joku maksaa ja josta joku toinen hyötyy.
Näin on Irakissa, Syyriassa ja Gazassa.
Sotatoimien jälkeen jonkun on rakennettava siellä.
Sodat eivät Lähi-idästä lopu, -
joten nämä kaksoset kulkevat käsi kädessä jatkossakin.
Missä määrin Euroopan, Venäjän ja Kiinan talousintressit Iranissa -
ovat ydinsopimuksen seurausta?
Ne ovat sen seurausta, -
mutta USA:lla on vielä pakotteita Venäjää vastaan.
Ne ovat kumppaneita yhdessä sopimuksessa ja vihollisia toisessa.
Kiitos, professori Hanin, herra Oren, -
herra Alterman ja kenraali Kuperwasser!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10177 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta