Tervetuloa Jerusalem studioon!
Turkki aloitti viime kuussa -
laajan sotaoperaation nimeltään Oliivinoksa.
Se on vannonut tuhoavansa syyrialaiset kurdijoukot, -
joilla on Turkin mukaan suoria yhteyksiä PKK:hon.
Tästä keskustelevat tohtori Chai Eitan Cohen Yanarocak -
Tel Avivin yliopiston Moshe Dajan -keskuksesta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja Ceng Sagnic, -
Moshe Dajan -keskuksen kurdiopintojen koordinaattori.
Herra Oren, johdattelisitteko viimeaikaisiin tapahtumiin?
Kaksi sisäpoliittista kysymystä yhdistyy tässä yhdeksi ulkopolitiikaksi.
Toinen niistä on Turkin taistelu laitonta kurdiliikettä PKK:ta vastaan.
Toinen on se, mitä on jäänyt jäljelle -
Syyrian sisällissodasta -
ja taistelusta Isisiä vastaan.
Sen taistelun yksi tärkeä osa on kurdien YPG-joukot.
Turkki pelkää näiden kahden kurdiryhmän yhteensulautumista.
Siksi Erdogan päätti hyökätä Afrinin alueelle.
Aika näyttää, onnistuuko hän siinä.
Hän näyttää joutuneen jumiin.
Hän yritti ilmeisesti nopeaa voittoa, joka ei toteutunut.
Turkki aloitti tämän operaation kahdesta tärkeästä syystä.
Toinen niistä liittyy läheisesti Turkin sisäpolitiikkaan.
Erdogan yritti liittoutua -
Turkin nationalistien kanssa.
Aina kun hän solmii sellaisia liittoja, -
hänen sisäinen kannatuksensa nousee.
Vuonna 2019 Turkissa on vaalit.
Hän valmistelee puoluerakennetta sitä vaalikampanjaa varten.
Toinen syy on se, -
että Turkki kokee joutuneensa saarretuksi.
Pohjois-Irakissa on Kurdistanin aluehallinto.
Pohjois-Syyriassa -
yhtenäiset kurdialueet eristävät Turkin arabimaailmasta.
Siksi se aloitti Eufratin kilpi -operaation.
Sisäisen kannatuksen kasvattamiseksi -
ja PYD:n hävittämiseksi Afrinin alueelta -
se aloitti nyt Oliivinoksa-operaation.
Saapa nähdä, tuleeko tästä Turkille näännytyssota, -
koska Turkin armeija ei nyt etene toivomallaan tavalla, -
vaan se on monin paikoin jumissa.
Operaatio ei mene niin kuin Turkki toivoi.
Herra Sagnic, oletteko samaa mieltä?
Olen, mutta lisäisin eräitä seikkoja.
Tätä operaatiota ei olisi aloitettu -
ilman Venäjän suostumusta.
Venäjän teknisen ylivoiman vuoksi -
Afrin kuuluu Venäjän, eikä Yhdysvaltojen, etupiiriin.
Sekä Turkki että kurdit ovat siis yhä enemmän riippuvaisia Venäjästä.
On strategisesti merkittävää, -
että kaksi USA:n liittolaista turvautuu nyt Moskovaan.
Turkin operaation jatkuminen Luoteis-Syyriassa -
vaatii Venäjän suostumuksen -
ilmatukeen ja hyökkäyksiin kohdealueille.
Loppujen lopuksi -
Afrinin kurdit joutuvat Turkin panttivangeiksi.
He tarvitsevat Venäjän suostumuksen ja tuen alueen huoltamiseksi.
Venäjän antamat suostumukset ovat siis olleet tasapainossa.
Se ei anna Turkin tehdä massiivisia ilmapommituksia.
Venäläisjoukot ovat vetäytyneet vain Afrinin kaakkoispuolelle, -
mutta ovat yhä Afrinin alueella.
Venäjä myös keskeytti ilmaiskut Turkin ilmatilan sulkeuduttua.
Afrinin tulevaisuudelle ei ole ratkaisevaa se, -
pystyvätkö kurdit torjumaan Turkin hyökkäyksen, -
vaan suhteet Yhdysvaltoihin ja Venäjään.
USA:n liittolaisista on tullut riippuvaisia Venäjästä Syyriassa.
Mielenkiintoista.
Raporttien mukaan Bashar al-Assad, joka on taistellut kurdeja vastaan, -
sallii kurdien nyt käyttää tiettyjä Syyrian armeijan hallitsemia alueita.
Vaikuttaako siihen Venäjän vaikutusvalta Afrinissa?
Ovatko taustalla Ankaran ja Moskovan suhteen vaikeudet?
Syyrian sisällissodan viimeisten seitsemän vuoden aikana -
on nähty eriskummallisia käänteitä.
Liittoumat ovat muuttuneet viikoittain, joskus jopa päivittäin.
Kaksi ryhmää taistelevat rinnakkain, -
mutta seuraavana päivänä ne kääntyvätkin toisiaan vastaan.
Viikon päästä osa ryhmästä irtoaa ja liittyy vastapuoleen.
Näin tapahtui myös kuvailemassanne tapauksessa.
Bashar al-Assad vastusti kurdeja, -
sillä nämä kuuluivat oppositioon, Syyrian demokraattisiin joukkoihin, -
mutta nyt hän ei halua Turkin menestyvän liian hyvin.
Niinpä hän auttaa kurdeja lähettämään vahvistuksia -
Syyrian hallinnon alueiden läpi.
Täytyy kuitenkin varoittaa, -
että se oli tietyn viikon tilanne, eikä se välttämättä enää päde.
Liittoumista sanoisin, -
että venäläiset ovat jo hylänneet Afrinin kurdit.
Turkki lähentyy Venäjää.
Turkista on tulossa Naton Troijan hevonen.
Se on suuri päänvaiva Yhdysvalloille.
Amerikkalaiset yrittävät nyt selvittää erimielisyytensä Turkin kanssa.
Siksi he pyrkivät nyt dialogiin.
Ulkoministeri Rex Tillerson tulee Turkkiin -
kehottamaan Turkin hallintoa hillitsemään kielenkäyttöään.
Herra Sagnic, Pentagon ilmoitti aseistavansa ja varustavansa -
SDF-joukkoja noin 300 miljoonalla dollarilla.
Lisäksi 250 miljoonaa dollaria varataan raja-alueiden turvaamiseen -
SDF:n hallitsemilla alueilla Isisin karkottamisen jälkeen.
Onko tämä reaktio Turkin ja USA:n kireisiin väleihin -
ja muihin viimeaikaisiin haasteisiin, -
jotka ovat häirinneet -
maiden välisiä koordinointi- mekanismeja ja keskustelukanavia?
Kyllä ja ei.
USA oli jo suunnitellut Syyrian ja Irakin rajavartioinnin vahvistamista -
Sykes-Picot-rajojen vaikeuksien voittamiseksi.
Sunnimilitiat ovat hyödyntäneet niitä kansallisvaltioita vastaan.
He eivät tunnusta rajoja, vaan toimivat niiden yli, -
kun taas kansallisvaltioita rajat sitovat.
Turvallisuustyhjiö rajan takana vaikuttaa toisellekin puolelle.
Suunnitelman mukaan -
USA:n liittolaiset Syyriassa ja Irakissa rakentavat omat rajavartiostonsa -
USA:n tuella, varusteilla ja rahoituksella.
Sitä on suunniteltu jo pitkään.
USA on kouluttanut Irakin rajasotilaita yli puoli vuotta, -
ja ensimmäiset ovat jo valmistuneet.
Liittoumassa on keskusteltu SDF:n eräiden osien vahvistamisesta.
Siitä on keskusteltu, -
mutta Turkki on yrittänyt estellä Nato-liittolaistaan Yhdysvaltoja.
Turkilla ei ole USA:lle niin suurta strategista merkitystä -
kuin Sykes-Picot-rajoilla.
Ne ovat tärkeämpiä kuin Turkin Nato-jäsenyys.
Turkkia pidetään nyt Troijan hevosena.
Kaikkein tärkeintä on USA:n liittolaisten vahvistaminen -
Syyriassa ja Irakissa.
Näitä suunnitelmia on kuitenkin saatettu nopeuttaa -
Turkin hyökkäyksen takia.
Yhdysvalloilla on globaali vastuu, -
ja siksi sen näkökulma on laajempi.
Kurdien intressit ovat kapea-alaisempia.
He tietysti ansaitsevat sen, mitä pystyvät saavuttamaan, -
mutta he keskittyvät omaan etuunsa -
Turkissa, Syyriassa, Irakissa ja Iranissa.
Toinen asia on, yhdistyvätkö ne neljä aluetta Kurdistaniksi.
Amerikkalaisten harteilla on myös Afganistan -
ja muut Nato-projektit, myös Sahelissa Ranskan johdolla.
Yhdysvalloille Turkin liittolaisuus on hyvin tärkeää.
Se on ehkä jopa tärkeämpää kuin Isisin kukistaminen.
Amerikkalaiset sanovat, että taistelu Isisiä vastaan ei ole ohi, -
koska vaikka Isis näyttäisi tuhoutuneen, -
sillä voi olla uinuvia soluja odottamassa joukkojen vetäytymistä -
noustakseen jälleen.
Estääkseen Isisin paluun amerikkalaiset tarvitsevat -
kurdien ja varsinkin Turkin ja Irakin tuen.
He yrittävät epätoivoisesti tasapainottaa näitä ristiriitoja.
Tohtori Cohen Yanarocak, -
Naton peruskirja sitoo Yhdysvaltoja ainakin osittain Turkin rajalla, -
sillä sitäkin rajaa pitää puolustaa.
Tilanne näyttää ristiriitaiselta.
Toisaalta Turkkiin täytyy olla hyvät suhteet, -
mutta Rex Tillerson korosti Lähi-idän vierailullaan, -
että Isisiä ei ole vielä täysin hävitetty, -
vaikka suurimmat taistelut ovat ohi.
Miksi Yhdysvallat tukee yhä SDF:ää?
Onko Isisin vastainen taistelu suositumpaa?
Ensinnäkin -
Turkki pitää SDF- ja PYD-nimityksiä PKK:n valkomaalauksena.
Joka maalla on omat prioriteettinsa.
Turkille Isis ei enää ole prioriteettilistan kärjessä.
Turkin kannalta todellinen ongelma on PYD, -
joka kasvattaa legitimiteettiään taistelullaan Isisiä vastaan.
PYD:n kurdithan ovat tehneet kaiken likaisen työn -
siitä lähtien kun Obama päätti olla lähettämättä maajoukkoja.
PYD on toiminut Isisin vastaisen sodan maajoukkoina.
Siksi Turkin ja USA:n välit ovat tulehtuneet.
Amerikkalaisten täytyy päättää, mitä voidaan uhrata ja mitä ei.
Kaakkois-Turkissa on Incirlikin ilmatukikohta.
Eräiden lähteiden mukaan siellä on kylmän sodan aikaisia atomipommeja.
On huomioitava tukikohdan strateginen sijainti, -
amerikkalaishenkilöstön sijainti ja liikkuvuus, -
kauppasuhteet ja Nato-yhteistyö.
Yhdysvaltojen on siis harkittava asiaa huolella, -
vaikka Erdoganin retoriikka on törkeää.
Hän sanoi hiljattain, -
että Turkin armeijaa uhkaavat amerikkalaissotilaat -
eivät ole vielä kokeneet "osmanien läimäytystä".
Herra Sagnic tietää, mitä se tarkoittaa.
Sen jälkeen poskessa näkyy viiden sormen jäljet.
Hän puhui siis väkivaltaisesta kurinpalautuksesta.
Hän sanoi antavansa opetuksen "jenkeille", -
jotka eivät tiedä Lähi-idästä mitään.
Herra Sagnic, haluaisin keskustella kurdien näkökulmasta.
Olette itsekin kurdi, ja olette liikkunut eri kurdialueilla.
Miten tärkeää eri alueiden kurdiperheille ja -heimoille -
on puolustautua tätä Turkin hyökkäystä vastaan -
ja saada ne alueet itsehallintoon, -
vai onko heidän tavoitteensa suurempi?
Kurdit ovat aina pitäneet ykkösvihollisenaan Turkkia -
ja Osmanien valtakuntaa, -
ei Irania, Irakia tai Syyriaa.
Irak ja Syyria ovat keinotekoisia valtioita, -
ja Iran tunnustaa kurdien olemassaolon.
Turkki on pankurdilaisen ideologian suurin vihollinen, -
myös Irakin ja Syyrian kurdeille.
Mikä tahansa Turkin kurdivastainen toiminta -
voi herättää pankurdilaisia tuntoja kaikkien kurdien keskuudessa.
Turkin hyökkäys Afriniin on varmasti tehnyt niin.
Kurdit ovat muodostaneet mielenkiintoisen yhtenäisen rintaman -
Turkin hyökkäystä vastaan.
Jopa PKK/PYD/YPG:n, eli Syyrian kurdien, vihollinen -
Irakin Kurdistanin KDP on lähettänyt delegaation Afriniin, -
ja se on yksi Turkin hyökkäyksen vastustajista.
Myös Iranin kurdipuolueet ovat lähettäneet tukiviestejä -
ja luultavasti myös tarvikkeita Irakin ja Syyrian rajan yli.
Samalla PYD on lisännyt suosiotaan.
Keskustelin juuri PYD:n vastustajien kanssa Syyriassa.
He keräävät nyt tukea pääkilpailijalleen, -
joka ei anna heidän edes toimia Syyriassa.
Turkin hyökkäys todennäköisesti vahvistaa kurdien yhtenäisyyttä.
Niin on jo käynyt.
Pankurdilaisesta ideologiasta on kurdeille sekä hyötyä että haittaa.
Se mahdollistaa kurdien yhtenäisen rintaman kaikissa neljässä maassa -
ja vahvistaa heidän autonomiaansa Syyriassa ja Irakissa, -
mutta se lisää kriisejä naapurimaiden kanssa.
Niistä kriiseistä maksavat heikossa asemassa olevat kurdit.
Kurdit välillä unohtavat -
nämä pankurdilaisen agendan riskit ja haitat.
Siksi, vaikka PKK:hon sidoksissa olevat kurdiryhmät -
ovat suorasanaisesti ja aktiivisesti vastustaneet Turkin hyökkäystä, -
muut ryhmät ovat olleet varovaisempia.
Herra Oren, -
miten suuret mahdollisuudet kurdijoukoilla edes on -
Naton suurinta armeijaa vastaan?
Turkin armeijahan saa tukea syyrialaisilta liittolaisiltaan, -
Vapaan Syyrian armeijalta ja muilta sunniliittoutumilta, -
jotka ovat päättäneet tukea Turkin hyökkäystä.
Numerot eivät välttämättä -
merkitse Lähi-idässä paljonkaan.
Irakin ylistetty sotakoneisto romahti ensimmäisestä kosketuksesta -
toyotoilla ajelevaan Isisiin.
Sitä ei kukaan osannut ennustaa.
Emme tiedä, onko Turkin armeija sittenkään kovin tehokas -
kaikista Erdoganin hankinnoista huolimatta.
Mutta tietysti jos Turkki lisää voimaansa yhä enemmän, -
ja siitä tulee näännytyssota, -
se voi vahingoittaa kurdeja pahasti.
Kuten sanottu, todellinen ongelma on se, -
että jos kurdit eri maissa ajavat vain autonomiaa, -
ne maat suostuvat siihen kyllä, -
mutta jos epäilykset itsenäisen Kurdistanin ajamisesta heräävät, -
Turkki huomauttaa, että PKK on yhteinen ongelma, -
koska se solmii yhteyksiä veljiinsä rajan toisella puolen.
Tarvitaan siis turvavyöhyke rajan eteläpuolelle -
kahden kurdijoukon erottamiseksi.
Jos siis kaikilla Lähi-idän kurdeilla olisi yhteinen johto, -
se voisi johtaa kansallisprojektia, joka alkaisi näistä itsehallinnoista.
Ajan mittaan, kun tilanne ei ole enää niin uhkaava, -
ja kun Syyriassakin on sille yleinen hyväksyntä, -
silloin itsenäisyys voisi toteutua.
Mutta tämä kiire toteuttaa se väkisin herättää vastustusta.
Nyt heitä vastaan on noussut Turkki, mutta muutkin voivat tehdä sen.
Tohtori Cohen Yanarocak, -
kysyisin presidentti Recep Tayyip Erdoganin tavoitteesta.
Hän sanoi hävittävänsä kaikki, jotka uhkaavat Turkin turvallisuutta, -
ei vain rajalla vaan kauempanakin -
puskurivyöhykkeen varmistamiseksi.
Mutta kuten herra Sagnic sanoi, se yhdistää kurdijoukot -
ja kurdit yleensäkin yhteistä vihollistaan Turkkia vastaan.
Miten vaikea sisäinen haaste se on Turkille?
Epäonnistuneesta vallankaappausyrityksestä lähtien -
Turkissa on ollut hätätila.
Se tarkoittaa vaikeita aikoja -
ilmaisunvapauden, ihmisoikeuksien ja mielenosoitusvapauden kannalta.
Kun Isis saartoi Kobanen kaupunkia, -
Turkin armeija ei avannut käytävää kurdien Peshmerga-joukoille, -
jotta he olisivat voineet tulla vahvistamaan PYD:tä.
Se aiheutti Turkissa mellakoita, -
joista oli paljon vaivaa Turkin armeijalle ja poliisille.
Ne tukahdutettiin, ja paljon ihmisiä kuoli.
Se on tuoreena ihmisten mielessä.
Silloin ei ollut hätätilaa kuten nyt.
Nyt mielenosoitusten järjestäminen on vaikeampaa.
Lisäksi Turkin armeija on omaksumassa uuden strategian.
Se ei enää toimi puolustuksellisesti, vaan hyökkäävästi.
Hyökkäys on paras puolustus.
Operaatio Oliivinoksan idea onkin, -
että Turkki ei jää odottamaan PKK:n hyökkäystä, -
vaan hyökkää sitä vastaan sen omilla alueilla.
Silloin PKK:sta ei ole uhkaa Turkin väestölle.
Onko siis Turkin turvallisuus- joukoillakin nyt meneillään -
laaja sisäinen operaatio PKK:ta vastaan?
Ainakin sosiaalista mediaa valvotaan nyt ankarasti.
Turkin poliisi pidättää nyt kaikenlaisia kritisoijia -
ja kurdeja puolustavia sosiaalisen median toimijoita.
Sodanvastaisilla aktivisteilla on nyt vaikeaa Turkissa, -
kurdiaktivisteista puhumattakaan.
Herra Sagnic, mitä Turkin kurdit tekevät tässä tilanteessa, -
jossa he eivät voi ilmaista mielipiteitään?
Tuoko se kurdeja yhteen Turkissa ja sen ulkopuolella?
Tämä romuttaa uskon rinnakkaiseloon.
PKK ja sen liittolaiset Turkissa -
ovat kannattaneet rinnakkaiseloa -
kallistuen uuteen vasemmistoon viimeiset 50 vuotta.
Turkin yleinen mielipide tukee kuitenkin Turkin hyökkäyksiä -
Syyrian kurdialueille.
Se on aiheuttanut ideologisia ongelmia.
Ne kurdit, jotka ovat kannattaneet -
kurdien rinnakkaiseloa demokratisoituneessa Turkissa, -
ovat vaienneet.
Ohjelma on lopuillaan. Loppukommenttinne, olkaa hyvä!
Israel on ainut maa, joka tukee kurdeja yksiselitteisesti.
Se vetosi USA:n hallintoon Irakin kurdien itsenäisyyden puolesta, -
mutta turhaan.
Israelin entinen varaesikuntapäällikkö Jair Golan pyysi apua kurdeille -
eräässä foorumissa Washingtonissa.
Siitä ei ollut apua, mutta ainakin kurdit tietävät, -
keiden puoleen kääntyä.
Turkki voi muuttaa strategiaansa Afrinissa.
Se saattaa tyytyä vain turvavyöhykkeeseen -
ja jättää menemättä Afrinin kaupunkiin.
Afrinin kaupunkiin tunkeutuminen -
tietäisi vaikeuksia Turkin armeijalle.
Kaupunkisodankäynti tulisi sille kalliiksi.
Kurdit eivät tahtoisi lähteä USA:n liittoumasta, -
mutta USA on menettämässä kurdit.
Se ei johdu kurdien ideologian muutoksesta, vaan siitä, -
että USA:n viholliset hyödyntävät sitä, että kurdit on hylätty.
Kurdeista on tulossa Turkin ja Venäjän panttivankeja.
Kiitos, tohtori Cohen Yanarocak, herra Oren ja herra Sagnic!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10177 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta