Tervetuloa Jerusalem studioon!
Iranin presidentti Ruhani julisti -
islamilaisen vallankumouksen vuosijuhlassa Teheranissa, -
että Washington on epäonnistunut yrityksissään puuttua Iranin asioihin, -
eikä Iran anna USA:n ja Israelin hajottaa Lähi-itää, ei myöskään Irakia.
Tänään keskustelemme Irakin nykytilanteesta -
ja Iranin ja Yhdysvaltojen katkerasta kilpailusta siellä.
Tervetuloa, professori Hillel Frisch, -
Begin-Sadat-keskuksen tutkija Bar Ilanin yliopistosta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Eldad Pardo, Impact SE:n tutkimusjohtaja -
ja Iran-luennoitsija Heprealaisessa yliopistossa.
Herra Oren, kertoisitteko USA:n ja Iranin kilpailusta Irakissa?
Mainitsitte Iranin vallankumouksen vuosipäivän.
Ensi kuussa on toinenkin vuosipäivä, -
50 vuotta -
USA:n hyökkäyksestä Saddam Husseinin Irakiin.
Jotkut epäilivät jo tuolloin hyökkäyksen mielekkyyttä.
Yksi heistä oli ulkoministeri Colin Powell.
Hän sanoi: "Jos rikot sen, se on sinun."
Niin asiakkaita varoitetaan posliinikaupassa.
Irak on tavallaan vieläkin Yhdysvaltojen vastuulla, -
vaikka USA on vetänyt pois suurimman osan joukoistaan -
ja se yrittää tukea Haider al-Abadin hallintoa.
Al-Abadia pidetään -
edeltäjäänsä Nuri al-Malikia pätevämpänä pääministerinä.
USA pyrkii myös vahvistamaan Irakin armeijaa.
Maat eivät oikeastaan kilpaile Irakissa, -
koska Iranilla on selvä yliote.
Vetäytymisensä jälkeen -
Yhdysvallat on keskittynyt -
sunniradikalismin, kuten Isisin, -
tuhoamiseen.
Se on pitkälti luopunut Iranin vastaisesta taistelusta.
Taistelu jatkuu, mutta se ei ole USA:n päätavoite.
Yksi kiistakapula onkin USA:n asenne Irakia kohtaan.
USA:n liittolaiset Lähi-idässä haluaisivat, -
että USA vastustaisi Irania Irakissa pontevammin.
USA kuitenkin antaa etusijan sunniradikalismin vastustamiselle.
Myös arabitekijä on huomioitava.
Viime vuosina -
Saudi-Arabia ja muut maat, -
sekä johtavat šiiapoliitikot Haider al-Abadi ja Muqtada al-Sadr -
ovat etsineet arabien yhteyttä.
Sunnien ja šiiojen konflikti ei siis ole ainut tekijä.
Irakin kohtalo on ollut traaginen.
Sodittuaan Irakissa kahdeksan vuotta Yhdysvallat sai ratkaisevan voiton -
ja teki Irakista demokraattisen öljynviejämaan.
Sitten vuonna 2011 se antoi kaiken Iranin käsiin.
Iran löi kiilaa šiiojen ja sunnien välille, -
mistä seurasi Isisin synty ja kaikki tragediat.
Se kaikki johtui tästä USA:n virheestä.
USA:n edeltävä hallinto voitti sodan, -
mutta koska se oli väärää puoluetta, seuraava hallinto hylkäsi projektin.
USA:lla on vielä valtaa Irakin armeijassa.
Irakissa on paljon kaunaa Irania kohtaan.
Toukokuun vaalien lähestyessä -
Haider al-Abadin tulevaisuus on epävarma.
Herra Oren, -
Irak ja Iran ovat olleet pitkään vihollisia.
Maat kävivät pitkän ja verisen sodan.
Onko se ohi nyt, kun šiiat hallitsevat Irakia, -
tai tiettyä osaa siitä?
Lisäksi Iran tukee irakilaisia šiia-aseryhmiä, -
jotka pyrkivät palauttamaan sodan runteleman Irakin -
Bagdadin hallinnon alaisuuteen?
Onko se lieventänyt Irakin ja Iranin syvälle juurtunutta vihollisuutta?
Lyhyesti sanottuna ei.
Historioitsijoiden mukaan menneisyys on esipuhe, -
mutta Lähi-idässä se ei päde, sillä menneisyys on aina läsnä.
Babylonialaiset, persialaiset ja assyrialaiset ovat yhä täällä.
Persialaiset valloittivat aikoinaan Kaksoisvirranmaan, -
Raamatun Aram-Naharaimin.
Heimojen ja etnisten ryhmien välisten vihollisuuksien lisäksi -
Lähi-idässä vaikuttaa sunnien ja šiiojen juopa.
Šiioja on sekä Iranissa että Irakissa.
Šiiojen pyhimmät kaupungit Najaf ja Karbala eivät sijaitse Iranissa, -
vaan Irakissa.
Irak on siis tärkeä Iranin šiioille.
Vihamielisyys siis jatkuu.
Irak on keinotekoinen valtio.
Britit kyhäsivät sen kokoon kurdialueesta, -
Bagdadin sunnialueesta ja Basran šiia-alueesta, -
ja antoivat sille nimeksi "Irak".
Sellaista maata ei sitä ennen ollut olemassakaan.
Keskittyisin tämänhetkisiin tapahtumiin.
Missä vaiheessa Iran alkoi voittaa Irakissa -
ja muuttaa sitä vasallivaltiokseen?
Silloin kun Isis voitti Irakin armeijan, ja Irakin armeija hajosi.
Sitten Iran rakensi aseryhmänsä, -
ja ne ovat nyt Irakin armeijaa vahvempia.
Yhdysvallat tukee Irakin virallista armeijaa, -
mutta Iranin tukemat aseryhmät ovat sitä vahvempia.
Se heijastaa Iranin ja Yhdysvaltojen valtatasapainoa.
Merkittävä ero on myös se, että Iran on Irakin rajanaapuri, -
mutta amerikkalaiset ovat 14 000 kilometrin päässä, -
eivätkä he halua Irakiin.
Irakin ja Iranin sodassa vuodatettiin paljon verta, -
ja maiden alueelliset tavoitteet ovat olleet pitkään törmäyskurssilla.
Onko tämä vihamielisyys yhä voimissaan -
maiden väestöjen keskuudessa?
Ei, koska Irakia hallitsi silloin sunnivähemmistö.
Nykyään Irakia hallitsee šiiaenemmistö, -
joka ei ole niin Iran-vastainen.
Iranin johtajat ovat nyt viisikymppisiä, -
esimerkiksi Qassem Suleimani.
He sotivat kaksikymppisinä Saddam Husseinia vastaan -
sunnien hallitessa Irakia.
He tekevät kaikkensa, ettei Irak enää päätyisi sunnien valtaan, -
ja ettei se sota toistuisi.
Irak ei päädy sunnien valtaan, koska maa on demokratisoitunut, -
vaikka monet uskovat, etteivät arabimaat voi demokratisoitua.
Ali al-Sistani on šiiojen tärkein oppinut ja johtaja.
Hän on hyvin vanha, -
mutta hän kannattaa demokratiaa ja vastustaa Irania jyrkästi.
Irakin šiiat ovat arabeja.
Se tuli ilmi Iranin ja Irakin sodassa, kuten nytkin.
Iranilaiset ovat tosiaan tunkeutuneet syvälle Irakin yhteiskuntaan.
He perustivat kansan mobilisointiyksiköt.
He yrittävät rakentaa Hizbollahin tapaista puoluetta.
Valtioiden keinotekoisuudesta puhutaan paljon.
Aihe on äärimmäisen mutkikas.
Keinotekoisuudesta huolimatta Irakissa on kansallisaate, -
ja sen ainut uhka on kurdien itsenäisyyshanke, -
joka epäonnistui kurdien virhearvion seurauksena.
En tiedä, mitä on edessä. Tulokset nähdään toukokuussa.
Iranilaiset ovat ovelia.
He ovat soluttautuneet maahan tuhansien agenttien avulla.
Kuten Syyriassakin, -
he hyödyntävät kriisiä haaliakseen omaisuutta ja valtaa.
Irakilaiset eivät kuitenkaan halua Iranin provinssiksi.
Iranin sisälläkin provinssit kärsivät ja pyristelevät Iranin hallintoa vastaan.
Pari viikkoa sitten pääministeri Haider al-Abadi ilmoitti, -
että Yhdysvallat vetää pois 5000 sotilaan erikoisjoukkonsa.
Toteutuuko se, -
vai jäävätkö amerikkalaiset nyt itsepintaisesti Irakiin -
Iranin tukemien aseryhmien ja Iran-mielisten johtajien vaadittua -
amerikkalaisjoukkojen välitöntä karkottamista maasta?
Muuttaako tämä asian?
Kuten tohtori Pardo sanoi, toukokuun vaalit lähestyvät.
Vaalien alla poliitikot antavat julistuksiaan ja lupauksiaan.
Se ei tarkoita sitä, että al-Abadi täyttäisi lupauksensa, -
mikäli hän voittaa vaalit.
Tärkein amerikkalaisviranomainen näissä asioissa on -
puolustusministeri Mattis.
Hän toimi divisioonan komentajana Irakissa noin 14 vuotta sitten.
Sittemmin hän toimi CENTCOMin komentajana.
Hän tuntee Lähi-idän hyvin.
Mattis on al-Abadin tukija.
Hän ylistää al-Abadia joka käänteessä.
Se on yksi syy siihen, että Yhdysvallat hylkäsi kurdit.
Vaikka amerikkalaiset tukevat itsemääräämisoikeutta, -
he haluavat Irakiin vahvan keskushallinnon.
He ymmärtävät tehneensä virheen -
hajotettuaan Saddamin hallintomekanismit.
En tarkoita itse Saddamin väkeä, josta pitikin päästä eroon, -
vaan koko valtiojärjestelmää.
He ovat oppineet läksynsä -
kenraali McArthurin kokemuksista Japanissa -
ja kenraali Clayn kokemuksista Saksassa.
Heille al-Abadi on kuin Adenauer.
Tämä länsisaksalainen poliitikko vakautti maan -
miehitysjoukkojen lähdettyä.
Jos Irakin armeija tarvitsee neuvonantajia, he jäävät sinne.
Viime viikolla Pentagon ilmoitti 45 miljoonan dollarin investoinnista -
lentokoulun perustamiseen Irakin ilmavoimille.
Se aloittaisi toimintansa vuonna 2023.
He siis aikovat pysyä siellä ainakin viisi vuotta.
Professori Frisch sanoi, että he ovat 14 000 kilometrin päässä, -
mutta ovathan he myös Bahrainissa, Kuwaitissa ja Qatarissa.
He ostavat paljon öljyä Irakista Saudi-Arabian sijaan.
Eivät he minnekään lähde.
Olette oikeassa James Mattisista, -
mutta Irakia ei voi rinnastaa sodanjälkeiseen Saksaan.
Amerikkalaiset tuhosivat natsiarmeijan täysin, -
ja Saksaan tuli satoja tuhansia amerikkalaissotilaita -
muutoksen toteuttamiseksi.
Lisäksi tietysti Neuvostoliiton joukot omalla alueellaan.
Nyt Irakissa on 5000 amerikkalaissotilasta, -
joita vastassa on kymmeniä tuhansia Iranin täysin hallitsemia taistelijoita.
Mihin he muka pystyvät?
Iranilaiset saartavat heidät.
Niin, mutta Isisin voittaminen on yhä Trumpin hallinnon prioriteetti.
Mattis vieraili juuri Roomassa, Pariisissa, Stuttgartissa -
ja Münchenissa kertomassa, ettei taistelu ole vielä ohi, -
vaikka al-Abadi juhli jo voittoaan.
Vasta kun Isis on täysin tuhottu, -
USA tekee sen, mitä tarvitaan, lähettää jalkaväkeäkin, -
mutta mieluiten se lähettäisi upseereita tai aliupseereita -
neuvomaan vastineitaan Irakin armeijan yksiköissä.
Mutta tuntevatko he kentän niin hyvin, että voisivat neuvoa, -
se onkin toinen juttu.
En vain ymmärrä, -
miten amerikkalaiset voisivat saada mitään aikaan Irakissa.
Iranilaiset haluavatkin heidän taistelevan Isisiä vastaan.
Se on heidän yhteinen vihollisensa.
Samalla Iran levittää valtaansa Irakissa.
Vähintä, mitä amerikkalaiset voisivat tehdä, -
on se, mitä he tekivät viime viikolla.
He hyökkäsivät syyrialaisia ja irakilaisia aseryhmiä vastaan -
Syyrian puolella -
estääkseen šiia-puolikuun muodostumisen Teheranista Beirutiin.
Aina kun puolustusministeri Mattis tapaa Haider al-Abadin, -
hän matkustaa viikon pari kuluttua konsultaatioon Teheraniin.
Mikä vaikutus sillä on Iranin käsitykselle al-Abadista?
Irakissahan häntä pidetään lännen tukemana johtajana.
Haider al-Abadi on Irakin itsenäisyyden puolustaja.
Professori Frisch voi olla oikeassakin, -
mutta Irakissa vastustetaan jyrkästi Iranin hegemoniaa.
Voitto Isisistä ei todellakaan ole iranilaisten ansiota.
Qassem Suleimani kiirehti kaikkialle ottamaan kuvia, -
ja monesti siitä oli haittaa sotatoimille.
Iran-mieliset aseryhmät vaativat, -
ettei Isis-taistelijoita saa päästää pakenemaan Syyriaan.
Irakille olisi parempi, -
että esimerkiksi kurdit tuhoaisivat heidät Syyriassa.
He kuitenkin halusivat tappaa Isis-taistelijat Irakissa -
tukeakseen Assadin hallintoa.
Loppujen lopuksi kyse on itsenäisyydestä.
Iranilla on imperialistinen linja.
Iran ei ole kovin vahva. Sillä on paljon sisäisiä ongelmia.
Sillä ei ole vahvaa armeijaa, vaan se toimii suojattiensa kautta.
Ne eivät aina ole yhtä lojaaleja kuin Hizbollah.
Esimerkiksi Muqtada al-Sadr asui Iranissa, mutta vaihtoi puolta.
Hänen juurensa ovat Najafissa ja Karbalassa.
Tässä on kyse myös arabien ja persialaisten yhteenotosta.
Onko islam kansallisuutta tärkeämpi tekijä -
vai ovatko ne tasapainossa?
Sitä on vaikea sanoa, -
kuten sitäkin, kuinka uskonnollisia iranilaiset ovat.
Iranin hallinnon ajamasta uskonnosta ei pidetä.
Siitä on tullut sorron väline.
Ihmisiä hirtetään, kidutetaan ja vainotaan, -
ja heidän vaatetuksestaankin määräillään.
Iran on monietninen maa.
Khuzestanissa on ympäristökriisi.
Se on Etelä-Iranin provinssi, joka oli ennen nimeltään Arabistan.
Kaikki on vielä auki.
Muuttujia on niin paljon, että tulevaisuutta on vaikea ennustaa.
Herra Oren, vetäytyykö Yhdysvallat vai ei?
Se on vetäytymässä -
ja jättämässä sinne minimimäärän -
nykyistä tavoitetta varten.
Mutta mitä tapahtuu, kun Isis on tuhottu?
Miten pitkälle Isis on tuhottu Irakissa tällä hetkellä?
Irakissa se on täysin tuhottu meidän tietojemme mukaan.
Kaikki kuitenkin varoittelevat siitä, -
että al-Qaidakin muutti muotoaan Mesopotamian al-Qaidaksi, -
josta tuli myöhemmin yksi Isisin haaroista.
Virtuaalinen kalifaatti on olemassa, vaikka fyysinen on vain Syyriassa.
Siksi USA ja Venäjä ovat jakaneet Syyrian Eufrat-jokea pitkin.
Itäpuoli kuuluu amerikkalaisille liittolaisineen -
ja länsipuoli venäläisille ja Assad-mielisille joukoille.
Siellä he yhä taistelevat yrittäen saartaa Isisin rippeet -
Eufratin ja Irakin rajan väliin -
Tal Afarissa ja Al-Anbarin provinssissa.
Samaa suunnitteli Obaman hallintokin.
Tahti on vain nopeampi, kuin mitä silloin suunniteltiin.
Trumpin aikaan ei ole keksitty mitään uutta.
Heillä on järjestelmällinen suunnitelma, -
ja ilmeisesti se saadaan päätökseen muutamassa kuukaudessa.
Puolustusministeri Mattisin alaisuudessa se on tuskin yllätys.
Mielestäni Yhdysvaltojen pitää -
vähentää toimintaansa Syyriassa, -
jossa se tukee verrattain vahvaa ryhmää, kurdeja.
Taistelu Irakista on kutakuinkin hävitty.
Iranin rakentamat aseryhmät kukistavat sunnit niin, -
ettei Isis voi enää nousta.
USA:n liittolaisten kannalta olisi parasta, -
että USA keskittyisi Etelä-Syyriaan, -
jotta mainitsemani puolikuu ei pääsisi enää muodostumaan.
Kansan mobilisointijoukot ovat Iranin tukemia, -
mutta ne koostuvat pitkälti arabeista, -
joskin sinne on tullut väkeä esimerkiksi Afganistanista.
Ovatko he lojaaleja yksin Iranille, -
vai myös Bagdadille taisteltuaan pitkään Irakin armeijan rinnalla?
95 prosenttia on lojaaleja Iranin järjestelmän osia, -
kuten Hizbollah Libanonissa.
Toisaalta Irakilla on yhä keskus, itsenäinen irakilainen šiiaeliitti.
Puhuimme pyhistä paikoista.
Persialaisen ja arabialaisen islamin välillä on suuri juopa.
Lisäksi vielä öljyrahat.
Vuonna 2011 Irakista tuli toimiva demokratia.
Se oli suuri voitto USA:lle, vaikka sitä pidetään epäonnistumisena.
Yhdysvaltojen ja Iranin konflikti pakottaa Iranin kompromisseihin.
Ruhani myönsi sen viimeisimmässä puheessaan.
"Tarvitaan toinenkin suuri sopimus ydinsopimuksen mallin mukaan."
Öljystä puheen ollen, -
Irak ja Iran tekivät sopimuksen uudesta öljyputkesta -
Erbilistä ja muualta Irakista Iraniin.
Sillä jätettäisiin Turkki koko kuvion ulkopuolelle.
Voiko se johtaa Turkin ja Iranin yhteenottoon?
Liittosuhteet vaihtelevat koko ajan.
Iran ja Turkki olivat 1950- ja 1960-luvuilla -
sekä Yhdysvaltojen että Israelin ei-arabi-liittolaisia.
Tuolloin Nasser oli merkittävin arabijohtaja.
Liittoumat muuttuvat, mutta kansalliset edut eivät.
Mainitsitte kahdeksan vuotta kestäneen Iranin ja Irakin sodan.
Pari vuotta myöhemmin, kun USA soti irakilaisia vastaan, -
Irakin ilmavoimien hävittäjät salakuljetettiin Iraniin, -
pahimmalle viholliselle!
Eikä niitä koskaan palautettu.
Israel pelkäsi ennen Irakin hyökkäystä Jordaniaan, -
jolloin se pääsisi Israelin rajalle.
Israel halusi myös Turkin toimivan Syyrian vastapainona.
Nyt sekä Ankarassa että Teheranissa on vihamieliset hallinnot.
Israelin täytyy ehkä puolustaa itseään yksin.
Ohjelma on lopuillaan. Loppukommenttinne, olkaa hyvä!
Turkin ja Iranin kauppasuhteet ovat niin tärkeät, -
että muut konfliktit jäävät niiden varjoon.
Ne selvittävät kyllä kiistansa.
Palatakseni babylonialaisiin, -
tätä Levantin aluetta sanottiin muinoin Hattien maaksi.
Babylonian imperiumi, johon kuuluivat Iran ja Babylon, -
yritti aina hyökätä Hattien maahan tai Levanttiin.
Jos professori Frischin ennustukset toteutuvat, -
tätä "Hattien maata" pitää puolustaa.
Ja Jerusalemia tietysti. Herra Oren?
Israel ei tiedä, mitä amerikkalaiset aikovat.
Venäjäkään ei välttämättä ole Israel-myönteinen.
Nykytilanteen pysyminen olisi parasta.
Tässä kaikki tänään.
Kiitos, professori Hillel Frisch, Amir Oren ja tohtori Eldad Pardo!
Tästä puhutaan ehkä pitkään, sillä tälle tilanteelle ei näy loppua.
Kiitos katsojillekin, näkemiin perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10177 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta