Tervetuloa Jerusalem studioon!
Israel on huolissaan Iranin aikeista -
rakentaa Libanoniin täsmäasetehtaita.
Se on johtanut kiivaisiin puheisiin sekä Israelissa että Libanonissa, -
ja yhteenoton uhka on kasvanut.
Tästä keskustelevat -
tohtori Amira Halperin Heprealaisesta yliopistosta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja professori Efraim Inbar, -
Jerusalemin strategiainstituutin johtaja.
Herra Oren, kertoisitteko Libanonin rintaman tilanteesta -
ja Iranin yhteydestä siihen?
Israelilla on pohjoisessa kaksi rintamaa, -
joita se voi käsitellä joko erikseen -
tai yhdessä.
Luoteessa on Libanon ja koillisessa Syyria.
Libanon oli ennen Syyrian hallinnassa.
On ironista, että toinen Libanonin sota syttyi vuoden kuluttua siitä, -
kun Syyrian joukot lähtivät Libanonista vuonna 2005.
Se johtui siitä, että Hizbollahia jäivät johtamaan vain iranilaiset.
Pelotetasapaino on nyt toiminut 12 vuotta.
Kun Syyrian hallinto alkoi menettää otettaan Syyriasta, -
iranilaiset ja Hizbollah tunkeutuivat sinne.
Nyt molemmilla rintamilla on yhteenoton uhka.
Iran yrittää käyttää Libanonia täsmäaseiden laukaisupaikkana.
Se yritti ensin viedä Libanoniin täsmäaseita, mutta Israel esti sen.
Nyt se rakentaa täsmäasetehtaita.
Hizbollah on varoittanut Israelia vastaiskuista ja uudesta sodasta, -
mikäli Israel iskee tehtaisiin.
Hizbollah on terrori- ja sissijärjestö, -
mutta se on myös poliittinen toimija -
Libanonin politiikassa.
Hizbollahin väkeä on Libanonin hallituksessa.
Sillä on poliittista ja yhteiskunnallista vaikutusvaltaa.
Kun Israel joutuu seuraavassa sodassa Hizbollahia vastaan, -
sen pitäisi tarkastella Libanonia kokonaisuutena.
Israelin pitäisi siis taistella koko Libanonia vastaan, -
koska Hizbollah on osa sen poliittista järjestelmää.
Israel ei luultavasti ole huolissaan niinkään itse ohjustehtaista -
kuin niiden merkityksestä Iranin vaikutusvallalle sillä alueella.
Se on eräänlainen testi Israelille.
Tehtaat ovat lähellä Israelin rajaa.
Peli on mennyt uusiksi.
Israelin on päätettävä Iranin levittäytymisen rajoista.
Tämä on merkki siitä, mitä Iran voi tehdä, -
ei vain Libanonissa, vaan myös Golanilla -
ja myös itse Syyriassa.
Israelin on mietittävä, miten tästä tilanteesta selvitään.
On otettava huomioon, -
että Hizbollah pitää itseään Libanonin turvallisuuden takaajana.
Sen omaksuma rooli vaatii sitä vastaamaan -
Israelin iskuihin Libanonissa.
Se pulma on sekä Libanonilla että meillä.
Herra Oren, -
Iranin läsnäolosta Libanonissa on paljon merkkejä.
Eräiden länsimaisten viranomaisten mukaan -
Iran pitää Libanonia panttivankinaan Hizbollahin avulla.
Hizbollah käyttää tätä tilannetta hyödykseen.
Se ostaa tehtaita varten maita muilta uskonnollisilta ryhmiltä -
šiiojen maiden sijaan.
Se tekee prosessista helpomman sille itselleen.
Mikä merkitys tällä uskontoryhmien välisellä kilpailulla on Israelille -
ja muille länsimaille, -
jotka haluavat vakautta Libanoniin ainakin pitkällä aikavälillä -
ilman Iranin läsnäoloa?
Se on tärkeä tekijä.
Libanon on Irakin tavoin -
moniuskontoinen ja monietninen yhteiskunta.
Britit kokosivat Irakin keinotekoisesti -
pohjoisen Kurdistanista, Bagdadia ympäröivistä sunnialueista -
ja Basraa ympäröivistä šiia-alueista.
Samoin Libanon koottiin maroniittikristityistä, druuseista, -
šiiamuslimeista ja sunnimuslimeista.
Maahan muodostui herkkä tasapaino, -
jonka palestiinalaisinvaasio rikkoi 1960-luvun lopulla.
Siihen asti Libanon oli Israelin rauhallisin naapuri.
Israel pelkäsi hyökkäystä Syyriasta, Irakista Jordanian kautta -
ja Egyptistä, mutta ei Libanonista.
Kun palestiinalaiset karkotettiin Jordaniasta Libanoniin, -
he alkoivat ampua sieltä Israeliin, -
ja Israel hyökkäsi Libanoniin lopettaakseen sen.
Myöhemmin maahan tullut Hizbollah matki palestiinalaisten taktiikkaa -
ja alkoi ampua raketteja Israeliin.
Islamilaisen vallankumouksen jälkeen -
Iran ryhtyi Libanonin šiiavähemmistön suojelijaksi.
Se auttoi Amalia ja varsinkin Hizbollahia, -
ja Hizbollahista tuli Libanonin vahvin aseryhmä.
Iran on käyttänyt Hizbollahia omiin tarkoituksiinsa Israelia vastaan -
ensin Libanonissa, mutta nyt myös Syyriassa.
Siitä tulee mieleen, -
että Libanonin parlamentin puhemies, -
joka on Amalin, Libanonin toisen suuren šiiapuolueen, johtaja, -
joutui sanaharkkaan maroniittikristittyjen kanssa.
Hän kiisteli myös varaulkoministerin, presidentti Aounin vävyn, kanssa.
Sen seurauksena -
maroniitit ja šiiapuolue Amalin kannattajat ottivat yhteen kaduilla.
Taistelut johtivat verenvuodatukseenkin.
Se aiheutti kitkaa Hizbollahin ja muiden ryhmien välille.
Libanonin perustuslaissa määritellään ryhmien välinen työnjako.
Presidentti ja armeijan komentaja on kristitty, -
pääministeri on sunnimuslimi, ja parlamentin puhemies on šiia.
Se heijastelee 1930-luvun väestörakennetta.
Nykyään šiioja on enemmän kuin maroniitteja.
Aina kun yhtälöstä poistuu ulkovalta, kuten ensin Ranska ja sitten Syyria, -
ja tilalle tulee Iran, -
seurauksena on konflikteja.
Tohtori Halperin?
Hizbollahin uhka Israelille on kaksitasoinen.
Toisaalta israelilaisten on kiinnitettävä huomiota -
USA:n ja Iranin mahdollisen sodan seurauksiin -
tai USA:n presidentin päätösten seurauksiin Iranissa.
Se voi johtaa sotaan israelilaisväestöä vastaan.
Niin on käynyt ennenkin.
Toisaalta Libanonissa on monia uskontoryhmiä, -
kuten šiiat ja kristityt.
Vaikka Hizbollah on šiiajärjestö, -
sillä on hyvät yhteydet muihinkin sitä kannattaviin ryhmiin.
USA:n ja Iranin kysymyksen lisäksi on toinenkin globaali tekijä, -
terrorismin tuki Etelä-Amerikasta.
Trump yrittää nyt pysäyttää sen.
Tämä on mutkikas ja maailmanlaajuinen kysymys.
Professori Inbar, -
vastustaako Saudi-Arabia Iranin vaikutusvaltaa Libanonissa, -
koska sehän on pääministeri al-Haririn tärkein tukija?
Saudi-Arabia kyllä yrittää sitä, -
mutta näimmehän, miten al-Haririn tapauksessa kävi.
Saudi-Arabia vaati häntä eroamaan Iranin läsnäolon vuoksi, -
mutta koko juttu haihtui ilmaan, ja al-Hariri on palannut tehtäväänsä.
Libanonilaiset eivät halua uutta sisällissotaa.
Heillä on siitä katkeria muistoja.
Se hillitsee etnisten ryhmien vihanpurkauksia toisiaan vastaan.
Toistaiseksi Libanonissa on sopeuduttu asioihin, -
joita ei olisi hyväksytty muutama vuosi sitten.
Libanoniin ei haluta sisällissotaa.
Pitää muistaa, että Hizbollah on ainut aseistettu ryhmä.
Hahmotellaanpa hieman tätä sota-asetelmaa.
Jos Hassan Nasrallah, Hizbollahin johtaja, päättää jostain syystä -
lähteä sotaan Israelia vastaan, -
hän odottaa Israelilta mahdollisesti maahyökkäystä Libanoniin.
Mutta koska Israel ei halua miehittää Etelä-Libanonia, -
se vetäytyy kuitenkin, ja terrorismi jatkuu.
Nasrallah uskoo siis, että Israel käyttää ilmavoimiaan.
Siksi hän haluaa tehdä ennakoivia iskuja Israelin ilmatukikohtiin.
Tavallisista ohjuksista ei olisi vaaraa, -
mutta täsmäaseet olisivat vaarallisia Israelin ilmavoimille.
Siksi Israel vaatii oikeutta pysäyttää täsmäasekuljetukset -
Iranista Syyrian kautta Libanoniin, -
ja myös täsmäasetehtaisiin Libanonissa.
Sodan syttymisen ehkäiseminen on herkkää tasapainottelua, -
koska estämistoimenpiteetkin voivat sytyttää sodan.
Iranin vallankumouskaarti ja Quds-joukot hyödyntävät -
Libanonia ja Hizbollahia omiin tarkoitusperiinsä.
Samoin Iran toimi Hamasin kanssa.
Ehkä Israelin ja muiden länsimaiden pitäisikin keskittyä Iranin ongelmaan.
Puhuimme siitä, että peli on mennyt uusiksi.
Trumpin uusi politiikka Irania ja palestiinalaisia kohtaan -
voi mielestäni johtaa muutoksiin.
Professori Inbar, -
viimeisimmän raportin mukaan Iran investoi miljardi dollaria -
Libanonin, Israelin, Länsirannan ja Gazan "vastarintajärjestöihin".
Lisääkö se konfliktin syttymisen uhkaa?
Yhdysvallat ja muut länsimaat ovat varoitelleet siitä.
On tehtävä ero -
Iranin hallitsemien järjestöjen -
ja itsenäisempien järjestöjen, kuten Hamasin, välille.
Iranin intressit eivät rajoita Hamasia niin paljon kuin Hizbollahia.
Iran varustaa nyt Israelin ympäristöä sen varalle, -
mitä se pitää pahimpana skenaariona: -
hyökkäykseen ydinlaitoksiaan vastaan.
Siksi Iran ei anna Hizbollahin provosoida Israelia.
Vuoden 2006 tapahtumien todistusaineisto osoittaa, -
että sota ei alkanut Hizbollahin aloitteesta, -
vaan se oli Israelin päätös, vaikkakin ehkä hyvästä syystä.
Sen seurauksena Israelilla on enemmän liikkumavaraa Libanonissa.
Iran ei näet halua nyt sotaa.
Voimme siis ehkä iskeä ohjustehtaaseen -
Iranin reagoimatta siihen, -
koska Iran haluaa säästää Hizbollahia pahinta skenaariota varten.
Onko kaiken takana siis Iranin pyrkimys turvata ydinohjelmansa?
Ei tällä hetkellä, koska aikaa on vielä kymmenisen vuotta -
ydinsopimuksen ollessa voimassa.
Israelin puolustusvoimien strategiasuunnitelmassa -
ei edes mainita Iranin ydinuhkaa tämänhetkisten uhkien joukossa.
Siinä mainitaan Iranin ballistiset ohjukset ja sijaissodat.
Iran on toki uhka, mutta ei sen ydinohjelma.
Israelissa on kuitenkin vaikea erotella ulko- ja sisäpolitiikkaa.
Netanjahun kabinettiministerit ovat korostaneet viime viikkoina -
pohjoisen uhkaa, -
mutta esikuntapäällikkö Eizenkotin johtamat sotilasviranomaiset -
ovat yrittäneet rauhoitella väestöä.
Kahden kuukauden kuluttua Israel juhlii 70-vuotispäiväänsä.
He eivät halua pilata israelilaisten juhlamieltä.
Siihen ei ole tarvetta.
Israel voi ajoittaa iskunsa hieman myöhemmäksi.
Ensimmäisten varoitusten jälkeen -
uhkaa alettiin vähättelemään.
Onko täysimittainen konflikti siis pois laskuista tällä hetkellä?
En ole niin varma siitä.
Lieberman ja Bennett puhuivat siitä tällä viikolla.
Heillä on selvä käsitys Libanonista ja Hizbollahista.
Heidän puheissaan on siis perää?
Uskon niin.
Mainitsitte Israelin 70-vuotisjuhlan, mutta Libanonissakin on pian vaalit.
Sodan syttyminen olisi vahingollista Libanonin yhteiskunnalle.
Hekään eivät siis halua sitä.
Israelin politiikassa on tapahtunut muutos sitten vuoden 2006.
Vuonna 2006 Israel piti Hizbollahia terrori- ja sissijärjestönä, -
mutta nykyään koko Libanon on vastuussa siitä, -
mitä Hizbollah tekee.
Oletteko samaa mieltä, professori Inbar?
Israelilaispoliitikkojen puheita ei pitäisi tulkita sodanlietsonnaksi.
He yrittävät varoittaa Irania.
Joudumme vaikeuksiin, -
jos Iran ei välitäkään heidän varoituksistaan.
Netanjahu ei todellakaan pidä sormea liipaisimella.
Ei hänkään halua pilata 70-vuotisjuhlia.
Hän ei halua jäädä historiaan sodan aloittajana.
Libanonia on varoitettu, -
ja nyt odotamme rauhassa, miten se vaikuttaa.
Libanonin presidentti valitaan kuuden vuoden välein.
Silloin vaara on suurimmillaan.
Vuonna 1958 oli kriisi, johon Yhdysvallat meni väliin.
Vuonna 1976 oli sisällissota ja Syyrian väliintulo.
Vuonna 1982 Israel meni väliin -
auttamaan Bachir Gemayelia.
Vuosi 2006 toisti samaa kuuden vuoden kaavaa.
Siitä on kulunut nyt 12 vuotta, ja vaalit ovat taas edessä.
Parlamentti valitaan ensin, ja sitten parlamentti valitsee presidentin.
Vaalikauteen liittyy aina köydenvetoa -
ja joskus oikeaa sotaakin.
Kuten professori Inbar sanoi, -
Netanjahu pyrkii säilyttämään nykytilan.
Hän ei halua uutta sotaa.
Israelilla on tarpeeksi ongelmia -
maan sisällä ja Hamasin kanssa.
Heidän sanojensa viesti on kuitenkin uhka Libanonin hallinnolle.
He tietävät, että jos Hizbollah tekee jotain Israelia vastaan, -
Libanon joutuu siihen mukaan kokonaan, -
ja tällä kertaa Israel on ankarampi.
Kommentoisin tähän, -
että Benjamin Netanjahu nousi valtaan vuonna 1996 -
pääministeri Peresin johtaman -
epäonnistuneen "Vihan hedelmät" -operaation jälkeen.
Sen jälkeen hän hävisi vaaleissa ja joutui taka-alalle, -
kunnes palasi pääministeriksi toisen Libanonin sodan takia, -
sillä pääministeri Olmertin katsottiin epäonnistuneen siinä.
Netanjahu ei halua epäonnistua Libanonin seikkailuissa, -
mikä antaisi pisteet hänen vastustajalleen.
Miten Iran suhtautuu tilanteeseen?
Sehän ajaa yhä omia intressejään.
Khamenein pääneuvonantaja Ali Akbar Velayati sanoi, -
että se joka odottaa Iranin lopettavan etenemisen Lähi-idässä, -
ei ymmärrä Iranin politiikkaa.
Jatkaako Iran avoimesti julistamiaan valtapyrkimyksiä Lähi-idässä -
Israelin uhkauksista huolimatta?
Kommentoin ensin aiempaa keskustelua.
Elämme Lähi-idässä, -
joten sota on aina mahdollinen.
Iranilla on ilmeisiä valtapyrkimyksiä Lähi-idässä.
Kyse on sentään vanhasta kansakunnasta, Persiasta.
Iran vaalii persialaista identiteettiä.
Lisäksi se on ollut vallankumouskiihkon vallassa -
vuodesta 1979 lähtien.
Sen seurauksena monet iranilaiset uskovat, -
että heidän kohtalonaan on hallita Lähi-itää esi-isiensä tapaan.
Iranin valtatavoitteet eivät ole uusia.
Niitä oli šaahinkin aikaan.
Valitettavasti sitä pönkittää ääri-islamilainen ideologia, -
joka vaatii Israelin tuhoamista, mikä on meille hieman ongelmallista.
Iran on sama kuin ennenkin, ja se on otettava vakavasti.
Saanko kommentoida?
Se on tietysti totta, -
mutta iranilaisten ajattelu on monta askelta edellä.
Hehän ovat šakkimestareita.
Koska Netanjahu haluaisi iskeä Iranin ydinlaitoksiin, -
mutta hän ei voi nyt tehdä sitä, -
iranilaiset uskovat hänen toimivan niin, -
että Hizbollah tarjoaisi tekosyyn iskeä Libanoniin.
Sodan sytyttyä Israel voisi sitten iskeä Iraniin.
Se toimii pelotteena Irania vastaan.
Iran ei anna Hizbollahin tehdä aloitetta, -
ettei lopulta Iran joutuisi kohteeksi.
Olen samaa mieltä.
Iranilaiset uskovat Netanjahun vaikuttavan jopa Trumpin politiikkaan.
Teidän on oltava eri mieltä! Mihin minua nyt tarvitaan?
Pitäisikö minun heittää teitä vesilasilla?
Hizbollah vahvistaa sotilaallisia valmiuksiaan -
ja vaikutusvaltaansa Libanonissa.
Se on suuri uhka.
Ohjelma on lopuillaan.
Saatte vielä spekuloida lähitulevaisuudesta.
Israel on vahva maa.
En tiedä, pystymmekö voittamaan seuraavan sodan niin ratkaisevasti, -
kuin jotkut väittävät.
Poliitikot ovat siitä tietoisia.
He eivät välttämättä täysin kuuntele armeijan johtoa.
Aiemmatkin pääministerit ovat epäilleet sotilaallisia valmiuksia.
Siksi en usko sotaan lähitulevaisuudessa.
Panen maineeni alttiiksi.
Ettekö usko aloitteeseen vihollisen puolelta?
Hizbollah on saanut kritiikkiä nyt Libanonin vaalien alla, -
joten se voi yrittää kääntää huomion yhteiseen viholliseen.
Libanon ei ole kovin kummoinen demokratia, -
joten vaalit eivät ratkaise, vaan Hizbollah.
Hizbollah on Teheranin tiukassa otteessa.
Hizbollah ei aloita sotaa vastoin Iranin tahtoa.
En pelkää ainoastaan sotaa, vaan myös terrori-iskuja, -
sotilaiden kaappauksia ja muita skenaarioita rajoilla.
Elämme tulivuoren juurella.
On vaikea ennustaa, milloin tulivuori purkautuu.
Se uinuu nyt, mutta se voi purkautua hetkenä minä hyvänsä.
Voimme luottaa Israelin puolustuslaitoksen valmisteluihin, -
tiedustelutietoihin, ilmavoimiin ja erikoisjoukkoihin.
Parantamisen varaa on sen sijaan päätöksentekoprosessissa -
sekä poliittisen ja sotilaallisen tason kommunikoinnissa.
Tässä kaikki tänään.
Kiitos, tohtori Amira Halperin, herra Oren ja professori Efraim Inbar!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10177 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta