Tervetuloa Jerusalem studioon!
20. tammikuuta viime vuonna -
Donald Trump astui virkaansa Yhdysvaltain 45. presidenttinä.
Arvioimme hänen ensimmäistä virkavuottaan -
suhteessa Lähi-itään ja erityisesti Israeliin.
Vieraanamme ovat professori Shmuel Sandler -
Begin-Sadat -strategiakeskuksesta ja Bar Ilanin yliopistosta, -
analyytikkomme Amir Oren, -
reservin everstiluutnantti Reuven Ben Shalom, -
joka on kulttuurianalyytikko ja Jerusalem Postin kolumnisti, -
sekä tohtori Eran Lerman -
Jerusalemin strategiainstituutista ja Shalemin akatemiasta.
Herra Oren, avaisitteko aiheen?
Aika rientää, kun on hauskaa.
Trumpilla näyttää olevan hauskaa.
Hän kieltäytyy asettumasta -
edeltäjiensä muottiin.
Hän toi Valkoiseen taloon kunnianhimoisen agendan.
Se ei ole vain lainsäädännöllinen ohjelma, -
vaan kohdistuu koko Washingtonin järjestelmään, -
hänen oma republikaanipuolueensa mukaan lukien.
Tulokset ovat sekavia.
Mielipidemittausten mukaan -
häntä kannattaa 33―37 prosenttia amerikkalaisista.
Lopuista suurin osa vastustaa häntä.
Se ei lupaa hänelle hyvää kauden puolivälin vaaleissa -
tämän vuoden marraskuussa.
Hänen "Amerikka ensin" -agendansa on eristänyt hänet ulkopoliittisesti.
Professori Sandler, mitä mieltä olette viime vuodesta?
Siinä oli hyvät ja huonot puolensa.
Olen yllättynyt myönteisesti.
Poliittisesta kokemattomuudestaan -
ja erikoisesta persoonallisuudestaan huolimatta -
hän on selvinnyt ensimmäisestä vuodestaan.
Siinä oli onnistumisia ja epäonnistumisia.
Minua huolestuttaa se, ettei hänellä ole vielä ulkopoliittista agendaa.
Hän näyttää toimivan spontaanisti tilanteiden mukaan.
Se on maailmalle huono asia, -
koska se odottaa USA:n presidentiltä ulkopoliittista agendaa.
Selvyyttä?
Niin, maailman pitäisi tietää, mitä hän tahtoo.
Lisäksi hän ei ole vieläkään täyttänyt kaikkia virkoja.
Se johtuu hänen liike-elämän taustastaan.
Se on huolestuttavaa.
Toivottavasti hän onnistuu siinä toisen vuotensa aikana.
Eversti Ben Shalom?
On vielä aikaista sanoa, -
mutta toistaiseksi hän on välttynyt vakavilta virheiltä, -
jotka olisivat johtaneet sotaan Lähi-idässä.
Hän puhuu mahtipontisesti.
Hän sanoo itseään neroksi -
ja taitavaksi neuvottelijaksi.
Palestiinalaisasiasta ei silti ole vielä nähty mitään konkreettista, -
mutta ehkä jotain on tekeillä.
Emme oikeastaan vielä tiedä mitään.
Hän on tehnyt virheitä, mutta aika näyttää, mitä niistä seuraa.
Minäkin olen sitä mieltä, -
ettei ole Israelin pitkän aikavälin edun mukaista, -
jos maailman kunnioitus -
Yhdysvaltoja kohtaan vähenee.
Sen syynä on -
enemmän Trumpin tyyli kuin hänen varsinainen toimintansa.
Minusta hänellä on johdonmukainen agenda Lähi-idässä.
Siihen kuului vierailu Israelissa ensimmäisellä kiertueella, -
samoin vierailu Saudi-Arabiassa.
Se on selvä ulkopoliittinen suunnanmuutos -
pois edeltävän hallinnon tasapainopelistä Iranin kanssa.
USA tukee jälleen vankasti perinteisiä liittolaisiaan, -
Israelia, Egyptiä, Saudi-Arabiaa, Jordaniaa ja Arabiemiraatteja.
Vakauden leirin luottamus Yhdysvaltoihin on palannut.
USA:n kansallisen turvallisuuden strategia on -
pitkä ja huolella laadittu asiakirja, -
eikä mikään yöllä naputeltu sekava tviitti.
Se sanoo selvästi, -
että arabien ja Israelin konflikti ei enää ole USA:n huomion keskipiste, -
vaan Lähi-idässä on suurempia kysymyksiä, kuten Iran.
Pienellä egolla ei pääse Yhdysvaltojen presidentiksi.
Puolueensa ehdokkaaksi pääsemiseen -
ja sitten vaalien voittamiseen -
tarvitaan suuruudenhulluutta ja kylmäverisyyttä.
Mutta siltä, joka sen aseman saavuttaa, -
odotetaan tapojen parantamista siirtymäkaudella -
ja sitten luottamusta hallintokoneistoon, -
ja virkojen täyttämistä, kuten Shmuel sanoi, -
sekä luottamusta ministereihin -
ja Valkoisen talon kansallisen turvallisuuden neuvostoon -
ja sisäpoliittisiin neuvostoihin.
Trump ei jostain syystä suostu noudattamaan vallitsevia käytäntöjä.
Hänellä on vanhat tapansa.
Häntä ei saa ruotuun edes esikuntapäällikkö kenraali John Kelly.
Ensin laaditaan asiakirja muka linjan määrittelemiseksi, -
mutta sitten joku tviitti hämmentää senaattorit, -
kongressin ja ministerit.
Lähi-idän asioissa ulkoministeriö on sivuutettu -
ja ulkoministeri Tillerson sysätty syrjään.
Siellä on meneillään köydenveto -
YK-lähettiläs Haleyn tähdätessä Tillersonin paikalle.
Varapresidentti Pencen vieraillessa Israelissa viime viikolla -
pääministeri Netanjahu kiitti Trumpia, Penceä ja Haleyä -
ja sivuutti Tillersonin.
Yhdysvaltojen ja Venäjän suhde varsinkin Syyriassa on nyt sellainen, -
että vaikka paljon parjattua Obamaa syytettiin "taustalta johtamisesta", -
vaikka Obama itse ei niin sanonut, -
niin nythän Trump johtaa taustalta.
Hän ei halua amerikkalaisten läsnäoloa Syyriassa.
Hän ajaa "Amerikka ensin" -periaatetta kauppasuhteissa -
ja antaa Venäjän dominoida aluetta ainakin yhdessä USA:n kanssa.
Onko Lähi-idässä yhä se tyhjiö, -
jonka katsotaan muodostuneen Obaman politiikan seurauksena, -
vai onko Trump saanut aikaan muutoksen?
Hän on saanut aikaan suuren muutoksen Iranin asiassa.
En tiedä, tekikö hän sen tehdäkseen pesäeroa Obamaan, -
vai uskooko hän siihen todella.
Pencen vierailun aikaan kuulimme, -
ettei Trump aio enää vahvistaa ydinsopimusta.
Aika näyttää, pitääkö hän sanansa, -
ja suostuuko Eurooppa muuttamaan -
edes joitakin osia ydinsopimuksesta?
Hän on liittynyt, -
Lähi-idässä muotoutuvaan uuteen liittoumaan.
Hän on vain liittynyt siihen, ei perustanut sitä.
Se on uusi ilmiö.
Siihen kuuluvat Egypti, Saudi-Arabia, Jordania, Israel ja Arabiemiraatit.
Israelille myönteistä on se, -
että kuulumme Yhdysvaltojen tukemaan uuteen liittoumaan, -
vaikka se on epävirallinen.
Yleensä rauha ei tulekaan siksi, että ihmiset halailevat toisiaan, -
vaan koska heillä on yhteinen vihollinen.
Eurooppakaan ei olisi yhtenäinen -
ilman Saksan ja sitten Neuvostoliiton uhkaa.
Toivottavasti sama logiikka toimii Lähi-idässä -
ja arabimaat hyväksyvät meidät yhteisen Iranin uhan takia.
Eversti Ben Shalom, -
vaikuttaako USA:n Iran-politiikkaan -
Iranin toiminta muuallakin Lähi-idässä, -
kuten Libanonissa, Syyriassa, Jemenissä ja Irakissa, -
joissa Iranilla on paljon vaikutusvaltaa?
Minusta USA:n kanta Lähi-idässä ei ole muuttunut.
Meille yritetään vakuutella, -
että Trump on aivan erilainen kuin Obama.
USA:n puolustuslaitos pitää Iranin hegemoniapyrkimyksiä vaarallisina.
Se pitää Irania terrorismia tukevana valtiona.
Trump puhuu vain edeltäjiään suorasukaisemmin.
Myös yhteistyö Israelin kanssa Irania vastaan on samanlaista.
Myös ydinsopimuksen osalta?
Se on tärkeä kysymys.
Olemme yhtä mieltä siitä, että Iranin ydinvalmiudet pitää estää, -
mutta erimielisyyksiä on siitä, miten se onnistuu.
Obaman mielestä ydinsopimus oli hyvä, -
mutta Trumpin ja useimpien israelilaisten mielestä huono.
Se estää kuitenkin Irania saamasta ydinasetta lyhyellä aikavälillä.
Siksi siitä ei kannata luopua.
Sitä en tiedä, mitä pitkällä aikavälillä tapahtuu.
Mutta ei Obaman hallintokaan pitänyt Irania -
myönteisenä tekijänä Lähi-idässä.
Trumpin hallinnossa on kyllä jotain uuttakin.
Sen dialogi Israelin kanssa on läheisempää.
Israelilaisjohdon aloitteesta maat laativat yhteistä strategiaa.
Olemme kuitenkin tehneet aina hyvää yhteistyötä.
Obaman aikaan oli tiettyjä jännitteitä, -
mutta erot eivät ole suuria.
Trump väitti, että Isis voitettiin hänen ansiostaan, mikä ei ole totta.
Mielestäni erot ovat suuria.
Obaman hallinnon sisällä oli -
tehokkaan Iran-vastaisen linjan jatkajia.
Valtiovarainministeriö jatkoi tiukkaa linjaa -
Iranin hallitsemia ryhmiä, kuten Hizbollahia, vastaan.
Obaman hallinnossa oli siis tämäkin puoli, -
mutta siellä oli myös presidentin lähipiiriin kuuluvia, -
joiden puheet kuulostivat -
Waltin ja Mearsheimerin tasapainotuspolitiikalta.
Se epäselvyys, joka Obaman hallinnossa oli, -
on kadonnut Trumpin hallinnon myötä.
Trumpin hallinto toimii selkeästi ja päättäväisesti.
En tarkoita yksin presidenttiä, vaan myös hallinnon avainhenkilöitä.
Siellä on Exxonin entinen toimitusjohtaja Tillerson -
ja CENTCOMin entinen komentaja Mattis, -
joilla on molemmilla läheiset yhteydet Saudi-Arabiaan.
Vuosikymmeniä sitten israelilaiset olisivat olleet raivoissaan -
näistä saudiagenteista, jotka ovat vallanneet Washingtonin, -
mutta nykyään näemme maailman pitkälti samalla tavalla.
Washingtoniin on tullut uusi merkittävä asiantuntijajoukko.
He täyttävät virkoja.
Uudeksi Lähi-idän asioiden apulaisulkoministeriksi tulee -
nuori ystävämme David Schenker.
Se on huomattava nimitys Israelin kannalta.
Iranin toiminnasta ydinsopimuksen ulkopuolella -
ei ole ollut erimielisyyksiä, -
ballistisista ohjuksista, sijaissodista -
ja levittäytymisestä Syyriassa ja Libanonissa Hizbollahin kautta.
Israel ja Yhdysvallat ovat aina olleet niistä yhtä mieltä.
Poliittinen taso on kuitenkin erotettava asiantuntijatasosta.
Tiedusteluyhteisö, puolustusvoimat ja asiantuntijat -
ovat aina olleet yhtä mieltä kanssamme ainakin viime vuosina.
Poliittisella tasolla suhde on kuitenkin vaihdellut.
Obama oli Netanjahulle kauhistus, samoin Netanjahu Obamalle.
Nyt maiden suhde on lämmin.
Se ei kuitenkaan vielä näy käytännön tasolla.
Kun Trump ja Pence sanoivat Jerusalemissa, -
että ydinsopimusta ei enää vahvisteta, -
se on USA:n sisäpoliittista peliä.
Se ei sido ketään Washingtonin ulkopuolella.
Se ei sido ydinsopimuksen muita osapuolia, -
Eurooppaa, Kiinaa, Venäjää eikä Irania.
Jos USA vetäytyy sopimuksesta, se joutuu eristyksiin.
Siirryn seuraavaan ulkomaansuhteeseen.
Turkki tahtoo muutosta Pohjois-Syyriaan, -
erityisesti Manbijin ja Afrinin alueille.
Siitä Yhdysvallat ei pidä.
SDF-liittouma, joka muodostuu pitkälti kurdeista, -
on ollut avainasemassa USA:n taistelussa Isisiä vastaan.
Nyt USA:n Nato-liittolainen Turkki hyökkää sitä vastaan.
Turkki haluaa USA:n ulos Syyrian sodasta.
Liittoumat eivät ole kaikenkattavia.
John Foster Dulles ajatteli naiivisti 1950-luvulla, -
että Nato ja muut liittoumat takaavat sen, -
että pian ollaan yhtä suurta perhettä.
Myös vuonna 1956 Nato-maat Britannia ja Ranska tekivät -
salaista yhteistyötä Israelin kanssa vastoin USA:n tahtoa.
Jos USA:n liittolaisia ovat sekä Turkki että YPG, -
joka on Syyrian demokraattisten joukkojen ydin, -
ja nämä taistelevat toisiaan vastaan, -
niin siinä tarvitaan johtajuutta.
Kansainvälisten suhteiden asiantuntijana iloitsen siitä, -
että muuttuvia liittoumia koskevat teoriamme pitävät paikkansa.
Pitkään perusliittouma muodostui Israelista, Turkista ja Iranista, -
ja vihollisia olivat arabimaat.
Nyt se on kääntynyt päälaelleen.
Lähi-itä toimii siis samoin kuin Eurooppa on toiminut vuosisatoja.
Liittoumat vaihtelevat.
On ikävää, että Turkki on kääntynyt Israelia vastaan, -
koska haluaisimme sen puolellemme.
Sen tilalle tulivat kuitenkin arabimaat.
Turkin ja USA:n suhde ei ole koskaan ollut suoraviivainen.
Siinä on nähty hyviä ja huonoja aikoja.
Nyt kun Trumpin hallinto on ollut vallassa vuoden, -
Turkki on selvästi kääntynyt kohti Venäjää -
ja eriskummalliseen suhteeseen Iranin kanssa.
Onko se Trumpin hallinnon syytä vai väistämätön prosessi, -
joka on ollut tekeillä jo vuosia?
Turkin presidentti on kiusankappale.
Siihen ei paljon vaikuta se, onko USA:ssa Obama vai Trump.
Tämä tyyppi tekee mitä tahtoo -
saadakseen Osmanien imperiumin takaisin.
Hänen tavoitteensa huolestuttavat meitä ja Yhdysvaltoja.
Kyseessä on kuitenkin ehkä Lähi-idän vahvin maa.
Turkki ja Iran eivät kuitenkaan ole parhaita ystävyksiä.
Toivottavasti erimielisyyksiä tulee.
Katsomme Turkkia Israelin näkökulmasta.
Nyt Turkki on "paha", joten miksei Amerikka tee jotain?
Yhdysvallat on globaali mahti.
Meidän intressimme taas ovat -
alueellisesti rajoittuneita.
Nato-suhteet ovat mutkikkaita.
Turkki on tärkeä tekijä Lähi-idässä, ja sen sijainti on strategisen tärkeä.
Trump on retorisesti taitava.
Hän käyttää sitä vahvuuttaan Erdoganiakin vastaan.
USA on nyt vuoden tutkinut ja arvioinut Turkkia -
samoin kuin palestiinalaisiakin.
En löytänyt kansallisen turvallisuuden strategiasta -
selvää strategiaa Turkin suhteen.
Jos USA:n hallintoa arvioidaan ideologisesta näkökulmasta, -
Obaman hallinnon kanta oli epäselvä -
myös Muslimiveljeskunnan suhteen.
Sen tietyt piirteet olivat Turkin mieleen.
Erdogan pitää itseään -
Muslimiveljeskunnan edustaman islamismin suojelupyhimyksenä.
Trumpin hallinto on puolestaan asettunut selvästi Egyptin puolelle.
Egypti ja Turkki ovat toistensa vastakohdat.
Obaman hallintohan petti Sisin.
Trumpin tiimi pyysi Sisiä vetäytymään -
YK:n turvallisuuslausunnon 2334 luonnoksesta, -
ja Egypti teki niin.
Obaman hallinto oli Malesian ja Uuden-Seelannin puolella.
Sisi leimattiin lempeämmäksi Israelia kohtaan kuin Uusi-Seelanti.
Ei niin voi tehdä tärkeimmälle arabimaalle!
Trumpin hallinto on toiminut aivan toisin.
Se etäännyttää sitä Turkista.
Olen kuitenkin samaa mieltä Turkin tärkeydestä.
Incirlikissä on ydinaseita.
Turkki on tärkeä USA:n toiminnalle Afganistanissa.
Välirikko olisi järjetöntä.
Syyriassa on tavallaan sopimus, jonka jo Kerry hahmotteli.
Kaikki Eufratin länsipuoliset alueet ovat vapaata riistaa.
Kukaan ei odota Turkin suvaitsevan -
Irakista Välimerelle asti ulottuvaa kurdialuetta.
USA kuitenkin pysyy Itä-Syyriassa.
Tillerson sanoi niin hiljattain.
Eufratin itäpuolella SDF on Turkin ulottumattomissa.
Egypti on Lähi-idän avaintekijä.
Herra Oren, kertoisitteko lyhyesti USA:n ja Egyptin suhteesta?
Trumphan on kutakuinkin normalisoinut suhteensa Kairoon.
Varapresidentti Pence tapasi presidentti Sisin viime viikolla.
Washington ja Kairo julistivat suhteensa erinomaiseksi.
Se johtuu hallinnon vaihtumisesta -
demokraattisesta republikaaniseksi, -
joka ei murehdi ihmisoikeuksista.
Obama ei pitänyt Mursin syrjäyttämisestä.
Sisin Egypti ei ollut hänelle riittävän demokraattinen.
Nyt suhde on normalisoitu, koska turvallisuus on tärkeintä.
Pidän yhä USA:n paluuta lupaavana.
Ilmoitus Syyriaan jäämisestä oli rohkaiseva.
Lähi-itä on siis yhä tärkeä Yhdysvalloille, -
vaikka "Amerikka onkin ensin".
On hyvä, jos se pysäyttää Venäjän tunkeutumisen Lähi-itään, -
vaikka Netanjahu ja Putin kuinka halailevatkin.
Pelkään silti Venäjän vallan kasvua Lähi-idässä.
Venäjä on tehnyt sopimuksia Egyptin kanssa.
Maat solmivat juuri ilmatorjuntaohjuskaupat -
ja energiasopimuksia.
Vaikeuttaako se Washingtonin ja Kairon suhteita?
Varmasti.
Usein ajattelemme asioita turvallisuuden kannalta, -
vaikka strategiassa resurssit ovat yleensä ratkaisevia.
USA haluaisi säilyttää Apache- ja F-16-markkinat Egyptin kanssa.
Se on tärkeää amerikkalaisten työpaikoille, -
ja se vaikuttaa politiikkaan.
USA ja Venäjä hakevat valtatasapainoa.
Trump puhuu nyt Kiinan, Venäjän ja Iranin vastustamisesta.
Sisi tietää kyllä, ettei hänellä ole vaihtoehtoja -
Yhdysvaltojen sotilaalliselle tuelle.
Venäjästä on apua Libyassa, -
mutta USA pysyy Egyptin päätukijana.
Tässä kaikki tänään.
Emme ehtineet spekuloida ensi vuodesta.
Kiitos, professori Sandler, herra Oren, eversti Ben Shalom ja tohtori Lerman!
Kiitos katsojillekin, näkemiin perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta