STUDIO JERUSALEM
Shalom. Välkommen till Studio Jerusalem.
Den 20 jan förra året svors Donald Trump in som USA 45:e president.
I dagens program kommer vi att utvärdera hans första ämbetsår -
vad avser hans beslutsfattande gentemot Mellanöstern och Israel.
Med mig idag är prof. Shmuel Sandler - forskare vid Begin-Sadatcentret -
på Bar-Ilan University, TV7:s analytiker Amir Oren -
övlt. i reserv Reuven Ben Shalom - interkulturell analytiker och krönikör -
för Jerusalem Post och dr Eran Lerman - vice ordf. för JISS -
och föreläsare vid Shalem College. Välkomna.
Mr Oren, ger du oss en överblick över ämnet?
- Tiden går fort när man har roligt, något Donald Trump tydligen har.
Han vägrar att stöpas i samma form som sina föregångare -
och har till Vita huset tagit med sig en ambitiös agenda -
inte bara en lagstiftningsplattform, man åter sig hela etablissemanget -
i Washington, inkluderat det egna republikanska partiet.
Det har varit blandade resultat. Opinionsundersökningarna visar -
att mellan 33 och 37 % av amerikanerna stödjer honom -
större delen av resterande opponerar sig mot honom -
vilket inte bådar gott för mellanårsvalet i november i år -
eller valet 2020. I utrikespolitiken har hans Amerika först-agenda -
isolerat honom på många fronter från sina allierade och USA:s fiender.
- Hur uppfattar du det gångna året prof. Sandler?
- Som Amir sa hade det sina upp- och nedgångar.
Jag är positivt överraskad. Att en president som kommer -
utan erfarenhet, politiskt förflutet och med den personligheten...
Han överlevde sitt första år med både framgångar och misslyckanden.
Det som mest oroar är att har ännu inte har någon utrikespolitisk agenda.
Han hittar på den medans han går.
Det finns ingen utrikespolitisk agenda och det är inte bra -
för omvärlden då vi förväntar oss att USA:s president -
ska ha en tydlig sådan. Världen ska veta vad han vill.
En annan sak som oroar mig är att han ännu inte har genomfört -
allt som en ny regering borde och det beror på hans affärsbakgrund.
Det är problematiskt och jag hoppas att han kommer lyckas -
med det under sitt andra år. - Ben Shalom?
- Det är för tidigt för att veta. Han har ännu inte gjort några -
stora misstag som har lett till krig i Mellanöstern. Tiden får utvisa.
Om 4 - 5 eller kanske 8 år kan vi se tillbaka och veta.
I nuläget är hans retorik fantastisk. Han påstår sig vara smartast av alla -
och att han som affärsman ska göra än det ena än det andra.
Också i den palestinsk-israeliska frågan ser vi mycket snack.
Kanske finns det ett avtal under konstruktion.
Vi kan inte veta. Vi kommer säkert prata om en del av misstagen.
Men vi vet inte vilka tragedier eller framgångar de kommer leda till.
- Dr Lerman? - Jag håller helt med att -
det inte gagnar oss på sikt att USA får mindre respekt -
till följd av presidentens stil snarare än innehållet.
Men jag tror å andra sidan att där finns en konsekvent agenda.
Definitivt i vår del av världen.
Det faktum att han besökte Israel under sin första resa var -
en del av en större bild. Den andra delen är besöket i Saudiarabien.
Det är en grundläggande omorientering av USA:s utrikespolitik -
bort från denna balansakt som föregående regering hade med -
den historiska fienden Iran tillbaka till stöd för traditionella allianser; -
Israel, Egypten, Saudiarabien, Jordanien, Förenade Arabemiraten.
I stabilitetslägret är man nu mer säkra på att USA är på rätt plats.
Jag har ofta pekat på att där finns ett dokument för nationell säkerhet.
Det är ett långt systematiskt arbetsdokument och inte -
en obegriplig tweet mitt i natten och det säger -
mycket tydligt att den arabisk- israeliska konflikten inte längre är -
kärnan i deras uppfattning utan att det finns större problem.
Iran är centralt för deras oro då det är viktigt för deras allierade.
- Mr Oren? - Du blir inte USA:s president ifall -
du har ett litet ego. För att kunna bli nominerad av sitt parti -
och sedan vinna det allmänna valet krävs ett överdimensionerat ego -
och mindre omtanke för sina medmänniskor.
Men när man har uppnått dessa ambitioner som så få förunnat -
förväntas det av en att komma i form. Först under övergången och sedan -
förlitar man sig på att regerings- maskineriet fyller de lediga platserna -
presidentutnämningarna förlitar sig på personalens arbete både med -
kabinettens sekreterare och Vita husets nationella säkerhetsråd m.fl.
Av någon anledning har Trump vägrat ett foga sig.
Han har sina gamla vanor och det är svårt också för en -
f.d general som hans stabschef John Kelly att tygla honom.
Resultatet blir ett politiskt dokument och troligtvis också en politik -
men så kommer plötsligt en slangbella i form av en tweet -
som får en att undra, då menar jag senatorer och kongressledamöter.
När det gäller Mellanöstern har vi sett utrikesdepartementet sättas ur spel -
utrikesminister Tillerson utesluten och där finns uppenbarligen -
en dragkamp mellan FN-ambassadör Haley som fiskar efter Tillersons jobb.
När vicepresident Pence var i Israel förra veckan såg vi Netanjahu -
uttryckligen tacka Trump, Pence och Haley och utelämna Tillerson.
Det som verkar pågå nu i den rysk-amerikanska relationen -
i synnerhet gällande Syrien är att den mycket baktalade Obama -
som förlöjligades för hans "ledande bakifrån" som inte var hans utan -
någon uttryckte att han gjorde det och det är precis vad Trump gör.
Han leder bakifrån. Han vill inte närvara i Mellanöstern, i synnerhet -
i Syrien. Han vill sätta Amerika först i handelsrelationer och -
andra domäner och är villig att låta Ryssland att samstyra regionen.
- Det innebär alltså att det vakuum som uppstod efter Obamas politik -
eller som uppfattades som vakuum -
finns kvar än idag. Kunde president Trump etablera något skifte?
- Det finns ett viktigt skifte och det är det gällande Iran.
Jag vet inte om han gjorde det för att skilja sig åt från Obama -
eller om han verkligen tror på det. Vi måste vänta.
Under Pences besök hörde vi att han inte kommer skriva under nästa steg -
och frågan är om han kommer stå bakom det och huruvida Europa -
kommer att gå med på att förändra åtminstone vissa delar av JCPOA.
Och som Eran sa har han åtminstone gått med, han har inte grundat utan -
han gick med denna koalition som träder fram ur Mellanöstern -
som är ett nytt fenomen: Egypten -
Saudiarabien, Jordanien, vi och UAE.
Här finns något som är positivt för Israel och det är att vi nu har -
en ny allians som stöds av USA om inte en formell allians och -
som vi vet kommer inte fred av att man kramar om varandra utan -
till följd av en gemensam fiende. Det är vad som hände i Europa.
Europa hade inte nått dit de har utan denna gemensamma fiende -
i form av Tyskland och sedan Sovjetunionen att samlas emot.
Jag hoppas att det fungerar likadant i Mellanöstern där -
arabstaterna kommer måsta acceptera oss. Inte för att de älskar -
oss utan för att vi har gemensamma intressen gentemot Iran.
- Ben Shalom, reflekterar USA:s policy gentemot Iran deras agerande -
i andra delar av Mellanöstern så som Libanon, Syrien och Jemen där Iran -
verkar dominera olika nyckelaspekter -
i dessa länder, inkluderat Irak?
- Jag ser inget annorlunda med deras perspektiv på Mellanöstern.
Man försöker få oss att tro att det är stor skillnad på Trump och Obama -
men USA:s regering och deras försvarsetablissemang ser Iran som -
en farlig fiende som försöker få herravälde i Mellanöstern.
Man ser dem som en stat som sponsrar terrorism.
Orden kanske skiljer sig lite. Trump är mindre subtil än föregångaren -
men det är samma sak. Också samarbetet med Israel -
för att bekämpa iransk aggressivitet är i stort lika dan.
- Också gällande kärnavtalet? - Här har vi också en viktig fråga.
Vi och USA ser likadant på Iran. I hur man ska förhindra att de får tillgång -
till kärnvapen skiljer sig åsikterna. Föregående regering såg det som -
ett bra avtal medan Trump tycker likt de flesta israeler att det är dåligt.
Men avtalet förhindrar iranska kärnvapen den närmaste tiden.
Många anser att det var ett bra avtal. Jag tycker inte att det är bra att -
backa från det då det på kort sikt förhindrar iranska kärnvapen.
Vad som sker på lång sikt vet jag inte men det är viktigt att första att -
Obama-regeringen inte såg Iran som en positiv närvaro i Mellanöstern.
Detta framlyfta påstående är falskt. Det som är nytt med Trumps -
regering är att det nu finns en mer intim dialog med Israel.
Man har etablerat flertalet arbetsgrupper som arbetar på en -
kombinerad strategi vilket också det israeliska ledarskapet har sagt.
Det är positivt. Men vi har alltid haft ett nära samarbete med USA -
även om det inte har kallats så. Under Obama fanns det spänningar.
Men jag ser ändå inga stora skillnader. Inte där, inte gällande IS -
även om Trump för lite sedan sa att det var hans beslut som -
ledde till segern över IS vilket inte stämmer.
- Jag anser att där finns en skillnad.
Obama-regeringen hade en felaktig syn på Iran. Det fanns de -
i Obamas regering som eftersträvade en effektiv policy mot Iran.
Finansdepartementet höll en hård linje gentemot iranskkontrollerade enheter.
Man gick emot Hizbollah i Libanon. Den aspekten hölls fortfarande av -
Obama men det fanns personer nära presidenten som uttryckte något som -
påminde om Walt och Mearsheimers "off-shore balancing".
Det fanns en tvetydighet under Obama som har försvunnit -
med denna regering som är entydig och resolut. Inte bara presidenten -
utan nyckelpersoner på höga poster. Vi har f.d. VD för Exxon - Tillerson -
och f.d. Kapten för CENTCOM - Mattis, i grund och botten två -
Riyadh-akademiker som i flera år har haft saudiska perspektiv i centrum.
För 15 - 20 år sedan hade israeler slitit sitt hår över att saudiska -
agenter har tagit över i Washington men då vi idag ser på världen genom -
mer eller mindre samma lins som saudier och UAE, prioritet 1, 2 och 3 -
är hotet från Iran är detta nya -
etablissemang i Washington viktigt.
I frågan om att fylla poster kommer näste biträdande utrikesminister till -
Mellanöstern att bli vår unge vän David Schenker från WINEP -
vilket är anmärkningsvärt ur ett israeliskt perspektiv.
- Mr Oren? - Gällande Iran har det inte funnits -
någon oenighet gällande skändliga aktiviteter utanför kärnavtalet -
ballistiska robotar, proxierna, deras befästande av Syrien -
och genom Hizbollah i Libanon. Det har alltid funnits ett samtycke -
mellan Israel och USA:s regeringar -
men man måste kunna skilja på det politiska skiktet och på arbetsnivån.
Underrättelsen och militären, generalerna, amiralerna har -
alltid stått på samma sida, åtminstone under de senaste 10 åren.
Politikerna har såklart uppvisat en annan sorts relation. Obama var en -
styggelse - för Netanjahu och vise versa men nu är det bara gullande.
Men vi väntar på att få se det utvecklas till politik.
Då Trump sa det som Pence återupprepade i Jerusalem -
att det var sista gången han godkände avtalet...
Detta är ett internt spel för USA. Det binder ingen utanför Washington.
De andra parterna i JCPOA, européerna, kineserna, ryssarna -
plus Iran är inte bundna av det och skulle USA besluta -
att backa på avtalet kommer de att bli isolerade.
- Jag vill gå vidare till nästa relation: Trumps regering och Turkiet.
Ankara vill få till en förändring i norra Syrien -
i regioner som Afrin, något som USA inte är så glada över -
vilket är en underdrift då SDF-alliansen som är övervägande -
kurdisk och har varit en viktig komponent i USA-koalitionen för att -
besegra IS nu är huvudmålet för denna Nato-allierade som inte gärna -
ser att USA blir kvar i en konstellation eller annan i det syriska kriget.
- Allianser är inte allomfattande och denna naiva idé som John Foster -
Dulles hade på 1950-talet att ifall han hade Nato, SEATO och CENTO -
skulle de bli en stor lycklig familj. Också 1956 - England och Frankrike -
väl ansedda Nato-medlemmar - konspirerade med Israel -
tvärt emot USA:s önskningar. Självklart finns här problem.
Har USA två allianser som Turkiet och YPG -
kurderna som huvudkomponent i SDF -
och de kämpar emot varandra... Det är vad ledarskap är till för -
att ta ställning när två av dina vänner kämpar emot varandra.
- Prof. Sandler? - Som politisk forskare -
eller som en som arbetar med internationella relationer -
är jag mycket glad att vi ser att det fungerar och alliansskiftena.
Under flera år trodde vi att grund- alliansen var mellan Israel, Turkiet -
och Iran mot fienden arabstaterna och nu ser vi en vändning.
Det visar att Mellanöstern beter sig som Europa.
Vi har under århundraden sett allianser förändras och -
därför tror jag att det att Turkiet flyttar sig från Israel oroar oss -
då vi vill ha den makten på vår sida. Men vi får nu araberna istället.
- Inte heller var dem turkisk- amerikanska relationen linjär.
Den hade sina berg och dalar genom historien.
Men när vi talar om nuläget efter ett år med Trumps regering -
med detta betydande skifte där Turkiet vänder sig till Ryssland -
och en något underlig relation med Iran.
Är detta till följd av Trumps regerings handlande eller är det -
en oundviklig process som man kunnat se under de senaste åren?
- Turkiets president är inte en simpel man.
Här har vi någon som det inte gör någon skillnad -
ifall det är Obama eller Trump. Han följer sina egna planer.
Vi talar om en möjlig återkomst av det Osmanska riket.
Hans ambitioner borde vara något som oroar oss och USA.
Vi talar om en betydande aktör som troligtvis är regionens mäktigaste land.
Men vi måste ta hänsyn till att Turkiet och Iran inte är de bästa av vänner -
och vi hoppas att meningsskiljaktigheterna framträder.
- Ben Shalom? - Det finns problematik med hur -
Israel uppfattar Turkiet. Israeler ser allt som gott eller ont. Turkiet -
är nu onda. Varför gör USA inte si och andra så? Det är komplicerat.
Vi måste tänka på att USA är en global makt.
De är inte som vi med våra regionala begränsningar och intressen.
USA:s roll är komplicerad med Nato. Turkiet är en viktig spelare i regionen.
Tittar man på kartan inser man att en god relation till dem är viktig.
- Donald Trumps stora tillgång är hans retorik.
Jag antar att han kommer behandla Erdoğan lite mer som han gör med -
t.ex. Palestinierna. I frågan om Turkiet utvärderar de situationen.
Det har gått ett år och precis som med palestinierna lär de sig -
de utvärderar situationen. Jag har läst den nationella säkerhetsstrategin -
mycket noggrant. Jag ser ingen tydlig strategi för Turkiet.
- Dr Lerman? - Man får utvärdera hållningen-
på ideologiska grunder. Obama- regeringen var åtminstone tvetydig.
Inte bara i Iran utan också gällande det muslimska brödraskapet.
Turkarna blev bekväm med delar av USA:s politik. Erdoğan ser sig själv -
som det muslimska brödraskapets version av islamisms skyddshelgon -
medan Trumps regering går i linje med Egypten -
vilka i grund och botten är Turkiets motsats.
Obama-regeringen förrådde Sisi och Trumps team bad Sisi att ta tillbaka -
utkastet till 2334 från förhandlingarna med FN:s säkerhetsråd vilket -
egyptierna gick med på. Sedan gick Obama-regeringen med -
Malaysia och Nya Zeeland vilket får Sisi att verka mjukare mot Israel än -
Nya Zeeland vilket inte är bra att göra mot det viktigaste arablandet.
Trumps regering gjorde något helt annat -
vilket fick in dem på en annan bana än Turkiet men jag håller med om -
att Turkiet också är mycket viktiga. Det finns en viktig kärnvapenarsenal -
i Incirlik och viktiga delar av USA:s ansträngningar i Afghanistan som -
underhålls från Turkiet så överträdelser fyller ingen funktion.
Det känns som att det som händer i Syrien är samma sorts avtal som -
Kerry skissade upp under Obama. Allt väst om Eufrat är lovligt byte -
då ingen förväntar sig att turkarna ska leva med -
en kurdisk enhet som sträcker sig från Irak till Medelhavet.
Men samtidigt blir USA kvar i östra Syrien.
Tillerson påpekade det förra veckan -
och SDF finns också öster om floden bortom Turkiets räckvidd.
- Egypten är som dr Lerman säger en viktig aktör i Mellanöstern.
Vi har inte mycket tid. Mr Oren, berätta kort om situationen.
Trump har någotsånär normaliserat relationen till Kairo.
Förra veckan möttes vice president Pence och president Abd al-Fattah -
al-Sisi där de meddelade att relationen mellan Kairo och -
Washington är den bästa på flera år. Kan du utveckla?
- Det pekar på skiftet från en demokratisk regering till -
en republikansk. Demokraterna bryr sig om mänskliga rättigheter.
Obama gillade inte att Sisi drev bort Morsi -
Egypten var inte tillräckligt demokratiskt för honom under -
den förre generalens styre och nu normaliserar man säkerheten först.
- Prof. Sandler? - Jag ser fortfarande möjligheten -
för ett amerikanskt återvändande.
Man har tillkännagivit att man stannar i Syrien vilket är uppmuntrande.
Man inser att Mellanöstern fortfarande är viktig för USA -
även om man vill sätta Amerika först -
och de kommer att hindra ryssarnas intrång.
Något som jag med allt kelade mellan Netanjahu och Putin -
är orolig för är för mycket Ryssland i regionen.
- I frågan om Ryssland i förhållande till Egypten -
har de många avtal med den egyptiska regeringen -
specifikt köpet av luftvärnsrobotar man kommit överens om -
och flertalet energiavtal och liknande. Ben Shalom, tror du -
att detta kommer utmana relationen mellan Washington och Kairo?
- Definitivt. Vi vill hellre se på säkerhetsfrågorna -
när det egentligen är strategiska frågor kring resurs som styr.
USA vill ha vapenhandeln Egypten då den är viktig för amerikanska arbeten.
Både i USA och här vänder sig politiken till var tillverkningen finns.
De är viktigt för USA ur en strategisk ståndpunkt härifrån -
och det är tydligt att USA och Ryssland har en balansakt.
Se på strategin som lagts fram av Trump som talar mindre om terrorism -
och mer om aktörer som behöver konfronteras så som Kina -
Ryssland och Iran. - Ett sista tillägg dr Lerman?
- Jag är ganska säker på att Egyptisk militär och Sisi är -
väl medvetna om att det inte finns någon möjlighet att ersätta -
det amerikanska stödsystemet för de militära styrkorna.
Därför är ryssarna viktiga. De är behjälpliga i Libyen mot Haftar -
men USA kommer vara viktigast för Egypten inom närmaste framtid.
- Det var allt vi hinner med idag även om vi skulle kunna -
spekulera om nästa år. Vi får se vad denna regering kommer att göra.
Tack till prof. Sandler, mr Oren och övlt. Ben Shalom och dr Lerman.
Tack också till våra tittare. Vi ses igen på fredag.
Vill du stödja arbetet med Studio Jerusalem sänd då ditt stöd till:
I Sverige Mottagare: Korsets stöd rf
PG: 97572-2 BG: 760-2014
I Finland Mottagare: Ristin Tuki ry
Konto: FI40 1112 3000 3427 89 Referens: 8507
Översättning: Carl Ahl Himlen TV7