Tervetuloa Jerusalem studioon!
USA:n presidentti Trump päätti -
luopua Iranin vastaisista pakotteista -
tarjotakseen kongressille ja eurooppalaisille liittolaisilleen -
viimeisen mahdollisuuden muuttaa huonoa sopimusta.
Iran pitää päätöstä voittona, -
sillä se haluaa säilyttää pakotteita helpottaneen sopimuksen.
Tästä keskustelevat tohtori Emily Landau -
Kansallisen turvallisuuden tutkimuskeskuksesta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Eldad Pardo -
Impact SE:stä ja Heprealaisesta yliopistosta.
Herra Oren, kertoisitteko viime viikon tapahtumista?
Tästä tulee mieleen eräs kuuluisa uutisotsikko.
Englannin kanaali peittyi -
sankkaan sumuun, -
ja brittiotsikot julistivat: "Mannermaa on eristyksissä!"
Brittien saarethan ne eristyksissä olivat.
Tässä on Amerikka vastaan maailma.
Viimeisen kerran Trump uhkasi toteuttaa aiemmat uhkauksensa.
Amerikka on kuitenkin se, joka on eristyksissä, ei Iran, -
koska sopimuksen muut osapuolet, myös EU, -
vastustavat sopimuksen kumoamista.
USA on ainut sopimusosapuoli, jolla on kaksi tasavertaista hallintohaaraa.
Kongressi rajoittaa sitä, -
mitä toimeenpanovalta voi tehdä sopimukselle.
Venäjällä, Kiinalla tai Ranskalla ei ole tällaista järjestelyä.
USA itse asiassa rikkoo sopimusta, jos se yrittää muuttaa tai korjata sitä.
Siksi se saa syyt niskoilleen siitä, mitä sen jälkeen tapahtuu.
Trumpin seuraavaa askelta 120 päivän kuluttua -
ei siis kannata odotella henkeään pidätellen.
On mielenkiintoista, että Iran pitää sopimuksen säilymistä voittona.
Vielä vähän aikaa sitten -
Obama varoi painostamasta Irania, -
ettei Iran vain hylkäisi sopimusta.
Nyt näemme, miten tärkeä sopimus on Iranille.
Syy on selvä: sopimus on Iranille edullinen.
Se sai valtavia pakotehelpotuksia, mutta säilytti ydininfrastruktuurinsa.
Sillä on edelleen valmiudet ydinaseen kehittämiseen.
Iran tietää sopimuksen heikkoudet, jotka suosivat Irania.
Surullisinta tässä on se, että USA on jäänyt yksin.
Trumpin hallinnon linja on monelta osin kiistanalainen, -
mutta tässä asiassa sen suunta on aivan oikea.
Ainut osapuoli, joka on itsepintaisesti kieltäytynyt -
edes harkitsemasta sopimuksen parantamista, -
on Euroopan unioni ja P5+1:een kuuluvat Euroopan maat.
Trumpin päätöstä edeltävänä päivänä -
Britannian ulkoministeri Boris Johnson sanoi, -
ettei Trump ole esittänyt mitään vaihtoehtoa.
"Anna jokin vaihtoehto, josta keskustella!"
Kyllä vaihtoehtoja on annettu.
USA:n hallinto on tehnyt selväksi, miten sopimusta pitäisi vahvistaa.
Myös presidentti Macron kannattaa sopimuksen vahvistamista -
koskien ohjusohjelmaa, sopimuksen erääntymistä, -
Iranin haitallista toimintaa Lähi-idässä -
ja sotilaallisten kohteiden tarkistuksia.
Ne ovat sopimuksen merkittäviä ongelmakohtia.
Nyt ei pitäisi keskittyä Trumpin jääräpäisyyden ihmettelyyn, -
vaan esittää kovia kysymyksiä Euroopalle.
Miksi Eurooppa ei suostu keskustelemaan ydinsopimuksesta?
Kauppasuhteidensa turvaamiseksi -
se välttelee vastuutaan ydinaseiden vastustamisessa.
Eräs seikka on ollut jo vuosia unohduksissa.
Toisaalta Iran pyrkii supervallaksi -
ensin muslimimaailmassa valloitettuaan Mekkan ja Medinan, -
ja sen jälkeen koko maailmassa.
Se rakentaa ohjuksia ja ydinvalmiuksia.
Toisaalta Iran on hauras.
Laajat ydin- ja ohjusvalmiudet ovat sille tärkeitä, -
kuten Pohjois-Koreallekin, mutta Iran on paljon kunnianhimoisempi.
15 vuoden kuluttua Iranilla on ehkä 100―200 ydinpommia ja ohjuksia, -
ja sitten se romahtaa.
Sillä on messiaanisia unelmia Mahdin tulosta, -
ja paikalliset Isis-sunniryhmät ovat jo tehneet terrori-iskuja.
Mitä silloin tapahtuu?
Iranin mielestä sillä on kiistämätön oikeus ydinteollisuuteen.
Siinä on kyse itsemääräämisoikeudesta.
Mikseivät Ruanda ja Serbia, -
mikseivät palestiinalaishallinto, ja Etelä- ja Pohjois-Libanon?
Sillä logiikalla ydinaseiden leviäminen merkitsee turvallisuutta.
Aivan kuten USA:ssa kuka tahansa voi ostaa ampuma-aseen, -
kaikkien pitäisi voida ostaa ruokakaupasta ydinpommeja -
ja biologisia ja kemiallisia aseita.
Siinä eväät maailmaan, joka olisi turvallisempi kuin koskaan -
tällä ainoalla elämää ylläpitävällä planeetalla.
On tietysti kiistämätöntä, että Yhdysvallat on 2000-luvun Rooma.
Se on supervalta, joka voi sanella tahtonsa -
sekä taloudellisin että sotilaallisin keinoin.
Jos verrataan Iranin supervaltapyrkimyksiä -
Yhdysvaltojen todelliseen asemaan, -
miksi maailma tukee niin äänekkäästi ydinsopimusta, -
vaikka ne tarvitsevat niin kovasti Yhdysvaltojen tukea -
taloutensa kehittämiseen ja jopa olemassaoloonsa?
Tämä on kaksinkertainen paradoksi.
Trumpin Amerikka ei välttämättä edes halua johtaa maailmaa.
"Amerikka ensin. Pidetään ensin huoli omistamme."
"Elleivät Nato-liittolaiset maksa osuuttaan, -
vetäydymme omaan linnoitukseemme."
Vaikka presidentti Obamaan lyötiin "taustalta johtamisen" leima, -
nimenomaan Trump on se, -
joka haluaa vetäytyä oman maansa turviin, -
ja jättää maailman oman onnensa nojaan.
Mutta voisiko "Amerikka ensin" -iskulause päinvastoin kertoa -
Amerikan uudesta, lujasta johtajuudesta?
"Amerikka on johtaja. Liittykää meihin, jos tahdotte, -
mutta jos ette, saatte selvitä yksiksenne!"
Ei, koska "Amerikka ensin" on ensisijaisesti taloudellinen periaate.
USA pitää huolen omista elinkeinoistaan ja takamaistaan.
Se liittyy myös maahanmuuttoon ja muihin sisäisiin kysymyksiin.
Maailman johtamiseen tarvitaan kuitenkin poliittinen ohjelma, -
jonka liittolaisten on hyväksyttävä.
Trumpilla ei ole sellaista.
Hän ei välitä ilmastonmuutoksestakaan.
Tässä on toinenkin paradoksi.
Tohtori Pardon kuvaus Iranista toi mieleen 1980-luvun Neuvostoliiton -
ja sen romahduksen Reaganin aloitettua "tähtien sodan".
Se oli ydinasevalta, -
jonka läpimätä talous johti maan romahtamiseen.
U Thantin linjan kriitikot 1970- ja 1980-luvun USA:ssa -
eivät halunneet erotella ydinasekysymystä muista asioista, -
kuten ihmisoikeusongelmista.
Kissinger kumppaneineen uskoivat sen sijaan, -
että kaikkea ei voi yrittää samanaikaisesti.
Tärkein ja vaarallisin asia, ydinaseet, piti käsitellä ensin.
Ne käsiteltiin SALT-neuvotteluissa.
Nytkin ydinasekysymys käsiteltiin ensin -
erillään sijaissodista, ohjuksista ja muista aiheista, -
jotka ilmeisesti eivät huolestuta eurooppalaisia niin paljon.
USA pelkää Iranin mannertenvälisiä ohjuksia, jotka voivat iskeä USA:han.
Oli mielestäni oikein, että Obama ei yrittänyt kaikkea kerralla.
Hän teki ensin ydinohjelmaa koskevan sopimuksen, -
ja sitä voidaan sitten laajentaa vähemmän tärkeisiin ongelmiin.
Sen jälkeen, -
kun ydinsopimus allekirjoitettiin kaksi ja puoli vuotta sitten, -
kumpikaan osapuoli ei ole noudattanut sopimuksen henkeä.
Iran ei laajentanut sitä muihin asioihin, -
ja USA on suhtautunut ankarasti Iranin väestöä kohtaan.
Lempeämpi ote olisi auttanut Iranin maltillisia.
Kommentoin ensinnäkin siihen, -
mitä tohtori Pardo sanoi Iranin oikeudesta rikastaa uraania.
Kyse on kuitenkin ydinaseiden leviämisestä, -
josta on olemassa tietyt kansainväliset säännöt.
Iran on liittynyt ydinsulkusopimukseen -
ja sitoutunut siihen, ettei se kehitä sotilaallisia ydinvalmiuksia.
Se on rikkonut sitä sopimusta jo vuosikymmeniä.
Se on pettänyt ja huijannut.
Siksi se ei ole samassa asemassa -
kuin muut, luotettavat ydinsulkusopimuksen jäsenmaat.
Jos maailma taistelee tosissaan ydinaseiden leviämistä vastaan, -
se ei voi katsoa sormien läpi, -
kun jokin jäsenmaa kehittää vuosikymmenten ajan -
sotilaallisia ydinvalmiuksia.
Irania on kohdeltava luottamuksen rikkoneena maana.
Irania käsitellessä on katsottava koko asiayhteyttä, -
joka antaa merkityksen koko prosessille ja kriisille.
USA:n Iran-politiikasta sanoisin, -
että Trumpin hallinto on tehnyt selväksi, -
että ydinsopimus ei ole toiminut Iranin ydinohjelmaa vastaan.
Siksi kaikista muistakin puolista, kuten ohjuksista ja sijaissodista, -
on tullut ydinasekysymyksen oleellisia osia.
Jos siis Obaman ydinsopimus olisi onnistunut, -
olisi ollut järkevää hoitaa tämä ongelma ensin pois alta.
Muut ongelmat on kuitenkin sysätty syrjään -
ratkaisematta edes tätä yhtä.
Siksi Iranin käytös Lähi-idässä, ohjusohjelma, -
Iranin hirvittävä retoriikka, sisäiset ongelmat ja ydinohjelma -
ovat kaikki saman Iran-politiikan osia.
Vastuu on nyt muilla P5+1-mailla.
Miksi ne eivät tee yhteistyötä Trumpin hallinnon kanssa?
"Emme pidä amerikkalaisten määräilyistä!"
Ne kuitenkin väistelevät vastuutaan ydinsulkusopimuksesta.
Erään tiedusteluraportin mukaan -
Pohjois- ja Itä-Iranin kuivuus -
on suurin uhka Ajatollahin hallinnon jatkuvuudelle.
Se on sekä taloudellinen että yhteiskunnallinen uhka, -
sillä monet ovat lähtemässä pakoon kuivuutta.
Jos kansainvälinen yhteisö palauttaisi lamauttavat pakotteet, -
jotka poistettiin vuonna 2015, -
Iranin hallinto ei selviäisi siitä, -
ja Iraniin saattaisi tulla vallankumous.
Riippuu siitä, onko kyseessä vallanvaihto vai vähittäiset muutokset.
Vai odotetaanko Khamenein kuolemaa?
Tällaisena Iran ei kestä kovin kauan.
Iran on vapaan talouden listojen hännillä.
Potentiaalia olisi paljon, mutta sitä ei saada käyttöön.
Pakotteet eivät ole suurin uhka, vaan sisäiset ongelmat.
Iran epävakauttaa Lähi-itää.
Obaman hallinto toivoi Iranin ottavan Irakin haltuunsa, -
mikä johti Isisiin.
Samoin on käynyt Syyriassa.
Iran anastaa muiden omaisuutta, haalii öljyvaroja, ja niin edelleen.
Se ei voi jatkua iän kaiken.
Se on vaarallista.
Iran tarvitsee selvää järjestystä niin kuin pikkulapset.
Se on saatava kuriin. Se ei omista Lähi-itää.
Ydinaseet eivät ole leluja, ne kuuluvat aikuisille.
Olemme puhdistamassa maailmaa ydinaseista.
Se, että joillakin mailla on ydinaseita, ei ole hyvä asia, -
ja toivomme, ettei niitä olisi.
Sama koskee ympäristöä. Länsi saastutti sen, -
ja nyt kolmas maailma, Kiina, Iran ja muut, sanovat: -
"Nyt on meidän vuoromme!"
Länsi teki ydinaseita, saastutti planeetan ja teki paljon virheitä, -
mutta nyt on aika kääntää suunta.
Ei ydinaseita tarvita lisää entisten vastapainoksi, -
ei varsinkaan suuruudenhulluille, -
jotka unelmoivat Mahdin yhdistämästä maailmasta.
Menkääpä ulos Jerusalemin kaduille juttelemaan taksinkuljettajien kanssa!
Kaikki uskovat Messiaan, Muhammedin tai Jeesuksen tulevan -
viiden vuoden kuluessa.
Ei sellaisille voi antaa ydinaseita.
Juridisessa mielessä on totta, -
että Iran on rikkonut ydinsulkusopimusta.
Pakistan, Intia ja Israel eivät myöskään...
Ne eivät kuulukaan ydinsulkusopimukseen.
Niin, siitä ei voi erota.
Tai voi erota, mutta siitä seuraa rangaistuksia.
Ydinsulkusopimuksen jäsenyydestä saa etuja, -
joista Intia, Pakistan ja Israel jäävät paitsi.
On myös YK:n päätöslauselmia, joita eräät maat eivät noudata.
Sellaisia, jotka eivät liity ydinaseisiin.
Jokainen maa päättää, -
milloin noudattaa kansainvälistä mielipidettä ja milloin ei.
Juridisiin yksityiskohtiin vetoaminen ei näytä toimivalta taktiikalta.
Pitää keskittyä asian ytimeen: -
Mitä maailma voi tehdä Iranin ydinohjelman suhteen?
Miten paljon se on valmis maksamaan, -
ja mitkä ovat eri toimintatapojen hyvät ja huonot puolet?
Trumpin hallinto on joka tapauksessa ottanut asiakseen -
ydinsopimuksen parantamisen.
Trump toimii lain säätämissä rajoissa.
Hän ei jätä sopimusta tuosta vain.
Hän yrittää muovata tiettyjä osia uudelleen -
tehdäkseen siitä paremman sopimuksen.
Miksi Euroopan unioni, -
joka uskoo oikaisevaan diplomatiaan, -
ei suostu siihen?
Aina voi käydä kuin työehtoneuvotteluissa.
Johto, työntekijät ja ammattiliitot -
saavuttavat lopulta sopimuksen, -
jota jo kahden minuutin kuluttua kaikki osapuolet katuvat.
"Olisimme voineet saada paremman sopimuksen!"
Ette olisi, koska muuten olisitte jo saaneet sen!
Tämä on USA:n sisäistä peliä.
Ranskassa presidentti ja parlamentti eivät kiistele tästä, -
vaan sopimus on tehty, ja hallinto jatkaa sillä linjalla.
USA:ssa Obaman kausi on ohi, ja nyt on Trumpin vuoro, -
ja vuonna 2020 valitaan ehkä joku muu.
Jos USA rikkoo sopimusta...
Onko se rikkomista, -
koska Trump vie tätä eteenpäin sopimuksen sääntöjen mukaan.
Niin, mutta ydinsopimus on eri asia -
kuin Yhdysvaltojen omat määräykset ja ehdot.
Ei se vaikuta siihen, -
miten vaikkapa Kiina tai Britannia suhtautuu USA:n toimenpiteisiin.
Amerikkalaiset saavat tietysti tehdä mitä tahtovat, -
mutta Iran on oikeassa siinä, että se on sopimusrikkomus.
Minulla on paljon sanottavaa.
Ensinnäkin, monet uskovat, -
että neuvottelut olisi voitu hoitaa paljon paremmin, -
jolloin tulos olisi ollut parempi.
Obaman hallinnon poliittinen kanta on tietysti se, -
ettei parempi sopimus olisi ollut mahdollinen.
Se ei ole kovin hyvä analyysi.
Voisin luetella, ja olenkin luetellut artikkeleissani, -
mikä meni pieleen ja mitä olisi voitu tehdä paremmin.
Olisiko Iran hyväksynyt itselleen huonomman sopimuksen?
Iran tuli neuvotteluihin vain saadakseen pakotehelpotuksia.
Vuonna 2013 suurvalloilla oli valttikortti Irania vastaan, -
jonka avulla ne olisivat voineet saada paremman sopimuksen.
Sen sijaan ne alkoivat tehdä myönnytyksiä, -
ja Iran tiesi, että lisää myönnytyksiä oli tarjolla.
P5+1-mailta kesti yhdeksän vuotta neuvotteluvalttinsa saamiseen, -
mutta ne tuhlasivat sen -
alkaessaan tehdä myönnytyksiä varhaisessa vaiheessa.
Neuvottelutaidossa oli suuria puutteita.
USA:n toimenpiteissä ei ole kyse vain juridisista puolista, -
vaan myös kansainvälisistä suhteista ja kyseisen maan laadusta.
Jos ydinaseita havittelisi Ruotsi, reaktio olisi varmasti toisenlainen.
Iranin aggressiivinen ja petollinen luonne on tärkeä tekijä.
Tottakai se vaikuttaa siihen, miten maailma suhtautuu Iraniin.
Sekin on ongelmallista, että sopimus kattaa vain ydinohjelman.
Kaikki muu jää avoimeksi.
Se on suuri voitto Iranille, -
mutta se on myös sille heikko kohta, -
koska sitä voidaan painostaa vapaasti muista asioista.
Lehdistötilaisuus aseiden saapuessa Jemeniin -
on jo riittävä näyte Iranin painostamiseksi.
Iran sanoo: "Meistä tulee ydinvalta ja valloitamme Lähi-idän!"
He opettavat lapsensa valloittamaan Lähi-idän!
Sellaista ei voi hyväksyä.
Saatte ohjelman lopuksi kertoa, mitä odotatte lähitulevaisuudelta.
Herra Oren?
Emme ole keskustelleet Iranin sisäisistä tapahtumista.
Kaksi ajattelutapaa ovat törmäyskurssilla -
sekä väestössä että hallinnossa, riippumatta siitä, -
onko se Ruhani vai vallankumouskaartin Suleimani.
Tämä saattaa ratkaista ainakin osan ongelmasta.
Toivon, että seuraavan neljän kuukauden aikana -
Trumpin hallinto saa tarpeeksi tukea kongressilta ja Euroopalta, -
jotta se voisi tehdä tarvittavat korjaukset ydinsopimukseen.
Nykyinen sopimus suorastaan tasoittaa Iranin tietä ydinvallaksi.
Lähtevätkö Kiina ja Venäjä siihen mukaan?
Kaikki tietävät, etteivät Kiina ja Venäjä lähde mihinkään.
Eurooppa on ainut mahdollinen yhteistyökumppani, -
koska se on kuitenkin USA:n liittolainen, -
joka voisi ottaa ydinsulkusopimuksen tosissaan.
Eurooppa on tosiaan avaintekijä.
Sen on otettava huomioon myös valtava muslimiväestönsä.
Fanaattisen islamistinen ydinasevalta naapurissa -
ei ole hyvä merkki.
Valitettavasti aika on lopussa. Tästä olisi paljon puhuttavaa.
Kiitos, tohtori Landau, Amir Oren ja tohtori Pardo!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta