Tervetuloa Jerusalem studioon!
Donald Trumpin virkaanastuminen, -
Venäjän vallan kasvu Lähi-idässä, -
Saudi-Arabian ja Iranin kiihtyvä vihollisuus -
ja Assadin lähestyvä voitto Syyriassa -
ovat esimerkkejä vuoden 2017 tapahtumista, -
joilla on ollut suuri merkitys Lähi-idälle ja Israelille.
Kuluneen vuoden tapahtumia kertaavat -
kulttuuristrategisti, reservin eversti- luutnantti Reuven Ben Shalom, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja Owen Alterman, i24Newsin kansainvälinen kirjeenvaihtaja.
Herra Oren, saatte ensimmäisenä kertoa mielipiteenne siitä, -
mitkä ovat vuoden 2017 kaksi tärkeintä tapahtumaa Lähi-idässä?
Loppuvuoden juhlatunnelmissa -
jätän vastaamatta kysymykseenne.
Nimeän sen sijaan vuoden henkilön: -
Venäjän presidentti Vladimir Putinin.
Vuoden tapahtuma oli voitto Isisistä, -
ja vuoden "epätapahtuma" oli se, -
että Israel onnistui välttämään kaikki konfliktit, -
niin Hizbollahin ja Hamasin kanssa, kuin Syyriassakin.
Tämän vuoden teema oli naamioiden riisuminen.
Näemme nyt selvästi, -
mitä Iran ja Turkki haluavat, -
ehkä myös palestiinalaiset, -
ja mitä Israelin hallinto ei halua.
Toinen on Trump, tai oikeastaan USA:n politiikka -
nyt kun he ymmärtävät, että aiempi linja ei toiminut.
Nyt USA haluaa korjata tilanteen, mutta ehkä liian myöhään, -
sillä Putin on jo näyttänyt, mitä on todellinen johtajuus Lähi-idässä.
Minusta kaksi tärkeintä tapahtumaa ovat -
Venäjän rooli Lähi-idässä, Putin on todellakin vuoden henkilö, -
ja hyvänä kakkosena -
Muhammad Bin Salmanin nousu -
ja sen merkitys Saudi-Arabialle.
Vuoden 2017 tammikuussa -
Donald Trump astui Yhdysvaltojen presidentin virkaan.
Hänen johdollaan USA omaksui uuden linjan Lähi-idässä.
Osa hänen linjanvedoistaan ovat epämääräisempiä kuin toiset.
Miten suuri merkitys presidentti Trumpin virkaanastumisella oli?
Kuvastaako tämä vuosi hänen vaikutusvaltaansa Lähi-idässä?
USA:n politiikan määrää viisi tekijää: -
presidentti, puolue, vaaliohjelma, ihmiset ja poliittinen linja.
Donald Trump jätti monet huippuvirat täyttämättä.
Lisäksi hän joutui riitoihin useiden huippuviranomaisten kanssa, -
kuten ulkoministeri Rex Tillersonin.
Selvää yhtenäistä linjaa ei siksi ole ollut nähtävissä -
Trumpin ensimmäisenä vuotena.
Siitä on palasia siellä täällä, -
mutta vaaleissa luvattua oppia ei ole vielä pantu toimeen.
Monessa mielessä tämä on ollut Obaman linjan jatkumoa, -
vaikka puheiden perusteella sen piti olla täydellinen vastakohta.
Nähtäväksi jää, muuttaako Trump USA:n linjan.
Se voi olla myöhäistäkin.
Trump kuitenkin tunnusti Jerusalemin Israelin pääkaupungiksi -
ja jätti Iranin ydinsopimuksen vahvistamatta.
Ne ovat tärkeitä askeleita, jos ne viedään loppuun saakka.
Ne ovat kelpo julistuksia, -
mutta loppu jää kongressille.
Emme vielä tiedä, mitä niistä seuraa.
En usko, että Iran-sopimusta puretaan -
ja että suurlähetystöä siirretään Jerusalemiin ainakaan lähivuosina.
Tämä oli USA:n hallinnon oppivuosi.
He sanoivat itsekin tulleensa oppimaan Lähi-idästä, -
ja odotan yhä tietoa siitä, mitä he ovat oppineet.
Israelin ja palestiinalaisten neuvottelujen suhteen -
olemme odotuskannalla.
Jerusalem-julistus suututti arabit ja ilahdutti meitä, -
mutta käytännössä emme saaneet mitään, -
eivätkä palestiinalaiset menettäneet mitään.
On kuitenkin hyvä, että arabimaailma alkaa tunnustaa sen, -
että Israel on tullut jäädäkseen, -
ja on turha haaveilla sen ajamisesta mereen.
Ilmassa on nyt vain ajatus lähentymisestä, -
ja ehkä vuonna 2018 näemme tuloksia.
Tämä vuosi on ollut USA:lle enemmän jatkumoa kuin muutosta.
Jerusalem-julistus oli jotain uutta.
Hillary Clinton ei olisi sitä tehnyt, kuten ei Obamakaan.
Toinen muutos oli suhtautuminen ydinsopimukseen.
Trump on pitänyt kiinni vaalikampanjansa Iran-retoriikasta, -
mikä johti siihen, että hän ei vahvistanut ydinsopimusta.
Toisaalta kongressissa ei tapahdu mitään, mistä olen yllättynyt.
Luulin, että asia etenisi, -
vaikka ei välttämättä juuri siten, kuin presidentti tahtoi.
Uskoin, että se saisi tarpeeksi senaatin ja kongressin tukea.
Ja, kuten Reuven sanoi, -
USA:n hallinto ei vieläkään pidä tätä kaupunkia, jossa asumme, -
Israelin valtioon kuuluvana.
Sekään asia ei siis ole juurikaan edennyt.
USA:n linja on pitkälti pysynyt samana, varsinkin Syyriassa.
USA on pysytellyt sivussa -
lukuun ottamatta Isisin vastaista sotaa.
Se sota on päättymässä, mikä merkitsee suurta muutosta.
Putin, Erdogan ja Ruhani kokoontuivat Sotšissa loppuvuodesta -
jakamaan sodanjälkeiset maat -
aivan kuin Jaltan konferenssissa 1945.
Mainitsitte Venäjän merkityksen Lähi-idässä vuonna 2017.
Obaman hallintoa kritisoitiin aikanaan -
jämäkkyyden puutteesta Lähi-idässä.
Se sai aikaan tyhjiön, johon Venäjä pääsi tulemaan.
Onko tämä tilanne pysynyt ennallaan vuonna 2017?
On hieman epäreilua arvioida yksittäistä presidenttiä -
erillään hänen sisäisistä kannattajistaan.
Afganistanin ja Irakin pitkien sotien jälkeen -
USA:ssa ei ole kannatettu jatkuvaa läsnäoloa -
Syyriassa, Libyassa tai missään muuallakaan Lähi-idässä.
Obama ei enää voinut asettua ehdolle viime vuonna, -
mutta silti hän luki tilannetta ja valmistautui vetäytymään.
Trump kannattaa eristäytymistä Obamaakin enemmän.
"Amerikka ensin" -iskulause kertoo siitä, -
että amerikkalaiset haluavat kääntyä sisäänpäin, -
eivätkä osallistua loppumattomiin seikkailuihin ulkomailla.
Trumpin edeltäjää ei voi syyttää siitä, mitä Trump on jatkanut.
Tyhjiö on aina pahasta.
Terroristit täyttävät sen.
Myös muut maat hyödyntävät USA:n jättämää tyhjiötä.
Venäjä on onnistunut siinä hyvin.
En tarkoita, että Venäjä olisi paha, se vain ajaa taitavasti omia etujaan.
Venäjän ja Israelin koordinointi on onnistunut hyvin, -
ja sen ansiosta yhteenotoilta on vältytty.
Venäjä ei luovu eduistaan ensi vuonnakaan.
Se on Syyrian merkittävin mahti.
Isisin hävittyä USA:n läsnäolo vähenee Syyriassa.
Tilanne on kuin sata vuotta sitten, -
kun alue oli jaettu eri valtojen kesken.
Syyria kuuluu Venäjälle, eikä sille mahda mitään.
Voimme oppia tästä esimerkiksi Gazan varalle.
Puheet eivät riitä, vaan tarvitaan konkreettisia toimia, -
jos punaiset rajat ylitetään.
Venäjän merkitystä ei toisiaan voi korostaa liikaa.
Minua kiinnostavat etenkin Venäjän suhteet muihin Lähi-idän maihin.
Putin allekirjoitti Kairossa sopimukset ydinvoimalasta -
ja venäläislentojen paluusta Kairoon.
Myös Venäjän ja Saudi-Arabian suhde on mielenkiintoinen.
Venäjä voi joutua kiistoihin Iranin kanssa Syyrian tulevaisuudesta.
Saatamme nähdä kiinnostavaa dynamiikkaa vuonna 2018.
Haluaisinkin jatkaa keskustelua Egyptistä.
Egypti on kärsinyt monista terrori-iskuista.
Ääriryhmien iskuissa on kuollut paljon kristittyjä ja muslimeja.
Merkittävin ryhmä on Wilayat Sinai, Isisin Siinain haara, -
joka taistelee presidentti Sisin hallintoa vastaan.
Voiko edessä olla parempi tulevaisuus?
Sameh al-Shukri ja muut Sisin hallituksen jäsenet -
ovat uudistamassa tämän merkittävän arabimaan toimintatapoja.
Egypti voisi olla pahemmassakin jamassa, -
jos Mursi ja Muslimiveljeskunta olisivat pysyneet vallassa.
Jotain hyvääkin on tapahtunut.
Egypti on tietysti köyhä ja nälkäinen yhteiskunta.
Sen taloutta täytyy koko ajan elvyttää.
Sisi taistelee kaikilla rintamilla.
Ellei hän saa apua lännestä, hän saa sitä Venäjältä tai Kiinasta.
Tämä liittyykin aiempaan keskustelunaiheeseen.
Venäjän päävihollinen on Nato.
Se haluaa varustautua Natoa vastaan Välimerellä.
Siihen se tarvitsee meritukikohtia Syyriassa ja Egyptissä.
1960- ja 1970-luvuilla Neuvostoliitolla oli Välimeren laivue.
Siksi Israelin kannattaa selittää USA:n kongressille ja hallinnolle, -
miten tärkeää Sisin tukeminen on.
Egypti on pulassa. Muistimme on lyhyt.
Pidämme tätä Egyptin hallintoa itsestäänselvyytenä, -
mutta huomenna se voi olla jo mennyttä.
Siinain niemimaa on hallitsematon alue.
Terrorismi on nousussa.
Isisin hävittyä terroristit julistivat perustaneensa Siinaille minikalifaatin.
Alue ajautuu kaaokseen, koska se on hallitsematon ja syrjäinen, -
ja koska rauha Israelin kanssa rajoittaa alueen sotatoimia.
Meidän on autettava hyvää etelänaapuriamme.
Teemme hyvää yhteistyötä Egyptin kanssa.
Myös kansainvälisen yhteisön on autettava Egyptiä.
Vakaus elvyttäisi matkailun, jota Egyptin talous kipeästi tarvitsee.
Egypti on Lähi-idän aliraportoiduin aihe.
Se on arabimaailman väestökeskus.
Se on erittäin merkittävä maa.
Seuraava keskustelunaihe on Saudi-Arabia.
Muhammad Bin Salman on yksi sunnileirin merkkihenkilöistä.
Hän on rakentanut liittouman Irania vastaan.
Miten suuri merkitys Saudi-Arabialla oli vuonna 2017?
Se osoittaa, miten vaikeaa ennustaminen on.
Olemme odottaneet vallankaappausta Riadissa 40 vuotta.
Sitten tapahtui palatsivallankumous, -
jossa nuori prinssi ohitti vanhemmat vallanperijät, -
tietysti kuninkaan suostumuksella.
Hän muutti hetkessä maan konservatiiviset käytännöt.
Sillä on hintansa.
Kaiken kaikkiaan se on kuitenkin myönteinen muutos.
Israelille ja muille Iranin vihollisille siitä on vain hyötyä.
Se on osa Lähi-idän uudelleenjärjestäytymistä.
Kuten olemme unelmoineet, -
emme ole enää "me vastaan muut" -tilanteessa, -
vaan samalla puolella Saudi-Arabian, Egyptin ja Jordanian kanssa.
Suuri osa tästä myönteisestä kehityksestä tapahtuu pinnan alla.
Meidän on näytettävä, että olemme niille valttikortti.
Toivoisin niiltä vahvempaa johtajuutta -
neuvotteluissa palestiinalaisten kanssa.
USA ja Saudi-Arabia solmivat 100 miljardin dollarin sopimuksen -
tänä vuonna.
Se oli Lähi-idän suurin kahden maan välinen asekauppa.
Trump olikin siitä innoissaan -
vieraillessaan Saudi-Arabiassa.
Se vierailu oli yksi vuoden kohokohdista.
Trump sai valtaisan vastaanoton, -
ja otettiin kuuluisa kuva hehkuvan pallon ääressä.
Sitten Trump tuli Israeliin, ja se vierailu oli suuri menestys.
Hän jätti jälkeensä suuria otsikoita -
sekä oikeisto- että vasemmistolehdissä, -
myös Haaretsissa, jossa hän lupasi rauhaa.
Tämä on postmoderni Lähi-itä, -
jossa Israel ja Saudi-Arabia ovat ystäviä, -
ja jossa palestiinalaiset ja osa arabimaailmaa ovat riidoissa.
Linjat vedetään uusiksi, ja liittoumat muuttuvat.
Mutta miten vakaa tämä postmoderni Lähi-itä on?
Voiko Jerusalem-julistus romuttaa sen kaiken?
Toistaiseksi niin ei ole käynyt.
Suhteet näyttävät kestävän tällaiset haasteet.
Lähi-itä on muuttumassa perinpohjin.
Epävakaudesta ja Saudi-Arabiasta ei voi puhua mainitsematta Irania.
Jos länsimielisiä maita, kuten Saudi-Arabiaa ja Israelia, -
pidetään valttikortteina, -
Iran on piikki niiden kaikkien lihassa.
Iranissa on kyllä merkkejä maltillisemmasta linjasta -
Ruhanin johdolla.
Ruhani valittiin uudelleen presidentiksi.
Khamenei ei säily ikuisesti.
Iran näyttää nyt maltillisemmalta kuin vuosi sitten.
Vallankumouskaarti ja Qassem Suleimani -
häiriköivät kuitenkin edelleen.
Trumpin hallinto, erityisesti puolustusministeri kenraali Mattis -
ja turvallisuusneuvonantaja kenraali McMaster -
pitävät päättäväisesti Irania kurissa.
Iranin uhasta on puhuttu vuosia.
Jotkut väittävät, -
että sitä liioitellaan -
sisäpoliittisista syistä.
Naamiot ovat nyt poissa, ja kaikki näkevät, mitä Iran tekee.
Se rakentaa maasiltaa Välimerelle.
Sillä on selvä strategia, -
jota se toteuttaa tehokkaasti Syyriassa.
Tällä hetkellä Iran ei ole eksistentiaalinen uhka Israelille.
Iran saattaa kyllä haastaa meidät sotaan pohjoisessa, -
mutta kymmenen vuoden kuluttua edessä on ydinuhka.
Meidät on lähes aivopesty uskomaan, että ydinsopimus on huono asia.
Lyhyellä aikavälillä se lykkäsi Iranin ydinvalmiuksia, -
mutta tulevaisuudesta ei tiedä. Varustaudumme Irania vastaan.
Ydinsopimus oli keskeisiä kiistanaiheita vuonna 2017, -
kuten kahtena edellisenäkin vuotena, -
ja varmaankin myös vuonna 2018.
Iranin naamio on todellakin poissa.
Irakin erään šiia-aseryhmän johtaja Muqtada al-Sadr sanoi -
Jerusalem-julistuksen jälkeen: -
"Jatkamme tästä suoraan Israelin rajalle."
Niin suoria uhkauksia ei ennen kuultu.
Venäjä on yksi Iranin suurimmista esteistä.
Bashar Assad on riippuvainen nimenomaan Venäjästä.
Putinin vierailtua Syyriassa Israelissa kommentoitiin: -
"Kättele ensin venäläistä ennen kuin kättelet Assadia!"
Venäjä on avainasemassa Syyriassa, ja se on Iranille haaste.
Israel yrittää saada Venäjän hillitsemään Irania.
Putin ei välttämättä kuuntele Israelia, mutta sitä kannattaa yrittää.
Seuraava maa on Turkki.
Israel voi sietää Iranin läsnäoloa Syyriassa, -
mutta Jordaniassa se ei sitä siedä.
Se on kivenheiton päässä -
Länsirannasta ja Jerusalemista.
Erdoganin johtama Turkki kritisoi Israelia aina innokkaasti, -
oli siihen aihetta tai ei.
Erdoganista tuli Turkin korkein johtaja.
Hän ei ole enää vain pääministeri, vaan toimeenpaneva presidentti.
Niin kauan kun hän on vallassa, hän tekee mitä tahtoo.
Turkin S-400-kaupat voivat muodostaa turvallisuusuhan.
S-400 on ilmatorjuntajärjestelmä.
Sen tutka on niin edistyksellinen, -
että se havaitsee parhaimmatkin länsimaiden lentokoneet, -
myös ne, jotka Turkki haluaa hankkia.
Israelilaiset pitävät tietysti Erdogania hulluna.
Hän sanoi hiljattain: "Juutalaiset eivät voi piiloutua puiden taakse."
Hän viittasi hadithiin, jonka mukaan Muhammed sanoi, -
että juutalaiset piiloutuvat puiden taakse, mutta heidät tapetaan.
Nato-maan johtaja siis sanoi tappavansa juutalaiset!
Erdogan ei kuitenkaan ole hullu, vaan poliitikko, -
joka puhuu, mitä hänen kannattajansa haluavat kuulla.
Hullu hän ei ole, mutta vakava haaste Israelille.
Israel on pitänyt Turkkia alueellisena valtana, -
mutta se on ennen kaikkea puskurimaa Euroopalle.
Euroopan näkökulmasta Turkilla on kaksi elämäntehtävää: -
miljoonien Eurooppaan pyrkivien pakolaisten parkkipaikka -
ja terrori-iskujen puskuri Euroopan suojaksi.
Turkin ja Euroopan unionin pakolaissopimuksen mukaan -
Eurooppa maksaa Turkille miljardeja dollareita siitä, -
ettei se päästä pakolaisia Eurooppaan.
Pakolaisten tuoma epävakaus on Euroopalle vakava uhka.
Eurooppa ja ehkä myös USA ovat valmiita antamaan Turkille paljon, -
jotta se pitäisi sopimuksensa.
Lähi-idästä ei voi puhua ilman Syyriaa.
Sisällissota on raastanut Syyriaa lähes seitsemän vuotta.
Se on ehkä päättymässä, -
mutta Syyria ei saa takaisin Hafez Assadin aikaista voimaa.
Hafez oli riippuvainen Neuvostoliitosta -
strategisena vastapainona Israelia vastaan.
Mutta mikä on Bashar Assadille tärkeintä?
Pelkääkö hän alaviittien joukkoteurastusta, -
jos hän menettää valtansa?
Vai onko hänellä alueellisia valtapyrkimyksiä?
Ne hän saisi nyt unohtaa.
Israel saattaa joutua sotaan Golanilla, -
vaikka luulin, ettei niin kävisi elinaikanani.
Kunpa venäläiset estäisivät sen, koska se olisi heidän etunsa!
Hizbollahin takia sota syttyisi Libanonissakin.
Silläkin on suuri merkitys, mitä tapahtuu Syyrian Kurdistanille.
Onko Syyrian sota todellakin ohi?
Viimeiseksi Libanon, herra Oren?
Mainitsin "epätapahtuman", -
sen että Israel on välttynyt Libanonin kolmannelta sodalta.
Israel on toiminut varovasti ja viisaasti.
Se on erityisesti esikuntapäällikkö Gadi Eizenkotin ansiota.
Hän on nyt Israelin puolustusjohdon avainhenkilöitä.
Taktiikkaan kuului iskeä Hizbollahin asekuljetuksiin -
vain Syyriassa, ei Libanonissa.
En haluaisi edes puhua "Libanonista", koska sitä ei enää ole.
Se on Hizbollah-land.
On masentavaa nähdä, -
miten sille hienolle maalle ja kansalle on käynyt.
Libanonilaiset osaavat selvitä kriiseistä.
Amos Gilad sanoi, että on valtioita ilman perustuslakia, kuten Israel, -
ja perustuslakeja ilman valtiota, kuten Libanon.
Libanonilaiset ovat sitkeitä, -
kuten Haririn eroaminen ja paluu osoittavat.
Maa saadaan pidettyä jotenkin koossa.
Ohjelma on lopuillaan. Loppukommenttinne, olkaa hyvä!
Trumpin ja Netanjahun sisäiset ongelmat määräävät -
mahdollisen rauhanprosessin tahdin.
Emme puhuneet Israelista.
Laadullinen etulyöntiasemamme on nyt parempi kuin koskaan, -
kyberturvallisuus, miehittämättömät alustat ja terrorinvastainen yhteistyö.
Geopoliittisesti vuosi 2017 oli 2016 steroideilla vahvistettuna.
Mitäköhän 2018 tuo tullessaan?
Lähi-idässä on todellakin meneillään monenlaista.
Kiitos, eversti Ben Shalom, herra Oren ja herra Alterman!
Kiitos katsojillekin, näkemiin ensi kertaan!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta