Tervetuloa Jerusalem studioon!
Venäjän presidentti Putin julisti -
voittaneensa Syyrian terroristit -
ja vaati keskittymistä poliittiseen prosessiin.
Yhdysvallat pitää voitonjulistusta ennenaikaisena.
Syyrian hallinnon ja opposition poliittisen prosessin edistäminen -
on osoittautunut yhä haasteellisemmaksi.
Viimeaikaisista tapahtumista keskustelevat -
tohtori Mordechai Kedar Bar Ilanin yliopistosta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Eran Lerman -
Jerusalemin strategiainstituutista ja Shalemin akatemiasta.
Herra Oren, mikä on tilanne tällä hetkellä?
Parin kuukauden kuluttua -
Syyrian sisällissodan alkamisesta -
tulee täyteen seitsemän vuotta.
Isisin vastainen sota on kestänyt kolme vuotta.
Sitä on käyty Syyrian lisäksi Irakissa.
Sota on hiipumassa, -
oli voitonjulistus sitten ennenaikainen tai ei.
Syyrian haasteena on nyt poliittisen prosessin aloittaminen -
kentän tilanteen pohjalta.
Vladimir Putin on siinä prosessissa etusijalla.
Tohtori Kedar, meneillään on kaksi prosessia.
Toista johtaa Venäjä yhteistyössä Iranin ja Turkin kanssa.
Venäjä pyrkii vakauttamaan Syyriaa poliittisen prosessin aloittamiseksi -
kansankongressin avulla.
Se antaisi osapuolten neuvotella tilanteen rauhoittamisesta -
ja yhteiskunnan jälleenrakentamisesta.
Toinen prosessi on YK:n välittämä Geneven prosessi.
Se on ollut pitkään pysähdyksissä.
Hallintoa eivät kiinnosta neuvottelut oppositioryhmien kanssa.
Oppositio haluaisi Assadin pois vallasta, -
eikä se halua neuvotella realiteettien pohjalta.
Mikä on näkemyksenne tästä ristiriitaisesta tilanteesta?
Mainitsemanne seikat ovat tärkeitä, -
mutta Syyria on jo siirtynyt -
seuraavaan vaiheeseen.
Se on vallanjako Assadin hallinnon, maan koillisosan kurdien, -
rannikon venäläisten ja keski- ja itäosan iranilaisten kesken.
Muutkin ryhmät, kuten Hizbollah, tahtoo ehkä osansa Syyriasta.
Nyt kaavaillaan sopimuksia, -
joissa jokaiselle osapuolelle annetaan osa vallasta Syyriassa.
Bashar Assad yrittää kahmaista siitä mahdollisimman paljon.
Hän ei kutsunut muita osapuolia hallitsemaan Syyriaa, -
vaan ainoastaan hävittämään jihadistit.
Pääseekö Assad korjaamaan sadon, -
vai ottavatko muut osansa vallasta ja alueista?
Eivät he liittyneet taisteluun muuten vain, -
vaan heillä oli omat tavoitteensa.
Kuvissa näkyy Aleppon raunioita.
Miljoonakaupunki on murskana.
Suuri osa Damaskoksesta...
Alepposta on tuhoutunut vain länsiosa.
Suuri osa Alepposta ja Damaskoksen ympäristöstä on tuhoutunut.
Suurin osa syyrialaisista on menettänyt kotinsa, -
ja ehkä kolmasosa heistä on lähtenyt maasta.
Kansainvälinen yhteisö pyrkii siihen, että he voisivat palata koteihinsa.
Koteja ei ole, eivätkä he halua palata Assadin hallintoon.
Venäjän, Turkin ja Iranin Astana-prosessi ei lopeta -
Syyrian konfliktia.
Isis on sotilaallisesti voitettu ja lähestulkoon tuhottu.
Se piti pitkään hallussaan Syyrian sunnialueita.
Syyrian armeijan ei ole helppoa ottaa niitä haltuunsa.
Se on yhä riippuvainen Iranista ja Hizbollahista.
Turkki tuskin antaa vallata Idlibin sunnialuetta pohjoisessa.
Syyria on siis yhä hajanainen.
Herra Oren, oletteko samaa mieltä siitä, -
että Putinin voitonjulistus oli ennenaikainen?
Putin puhuu tietysti kotiyleisölleen.
Hän haluaa voittaa vaaleissa.
Vaaleista tulee reilut.
Venäjä ei sentään sekaannu omiin vaaleihinsa.
Putin haluaa antaa mielikuvan siitä, -
että venäläisjoukot alkavat palata kotiin.
Hän sanoi tulevansa toimeen Syyriaan jäävillä joukoilla.
Voitonjulistuksesta on Putinille poliittista hyötyä.
Voitto on vain iskusana.
Amerikkalaisilla on siitä oma näkemyksensä.
Puolustusministeri Mattis on entinen CENTCOMin komentaja.
Hänellä on kokemusta ennen- aikaisesta vetäytymisestä Irakista.
Sen seurauksena Arabian niemimaan al-Qaida, -
uudessa Isisin valepuvussaan -
valtasi kaikki ne alueet Irakissa ja Syyriassa.
Amerikkalaiset eivät lähde kovin pian, jos Mattis saa tahtonsa läpi.
Hänen mukaansa ennen poliittista prosessia on varmistettava, -
ettei Isisin jäännös enää elvy.
Siihen tarvitaan USA:n sotilaallista läsnäoloa.
Bashar ja hänen liittolaisensa Iran ja Hizbollah haluavat varmistaa, -
ettei Isisin kaltainen järjestö enää nouse Syyriassa.
Tämähän on vasta toinen kierros.
Ensimmäinen kierros käytiin 1976―1982.
Heidän ongelmansa on sunnienemmistö.
Tämä voi toistua taas 30 vuoden kuluttua, -
kun sunniväestö on toipunut sodasta, ja uusi sukupolvi aloittaa taas sodan.
Estääkseen sen he yrittävät muuttaa väestörakenteen.
He tuovat šiioja Irakista, Iranista, Pakistanista ja Afganistanista -
entisen sunnienemmistön tilalle.
Suuri osa sunneistahan on paennut.
Puolet väestöstä on pakolaisia joko maan sisällä -
tai maan ulkopuolella, -
kuten Euroopassa, Jordaniassa, Turkissa tai Libanonissa.
Nyt on tilaisuus saada alaviitti- hallinnolle uskollisempi väestö.
Heitähän ei pidetä edes muslimeina, vaan vääräuskoisina.
Tähän liittyy eräs kiinnostava seikka.
Al-Sha'abi, Irakin mobilisointijoukot, on ilmoittanut, -
että kun he ovat voittaneet Isisin Irakissa, -
he siirtyvät taistelemaan Syyriaan Assadin joukkojen rinnalle.
He ovat antaneet toisenlaisenkin lausunnon, -
jossa he lupasivat luovuttaa raskaan aseistuksensa Bagdadin hallinnolle.
Uskotteko näiden joukkojen silti jatkavan taistelua Syyriassa -
vahvistaakseen valtaansa, -
sillä heidän suojelijallaan Iranilla on strategisia etuja Syyriassa?
Yleisesti kyse on siitä, miten pitkälle Iran menee Syyriassa.
Al-Hashd al-Sha'abin päätös riippuu Qassem Suleimanista, -
joka on käytännössä johtanut mobilisointia Irakissa.
Irakin hallinto on hermostunut.
Saudit ovat tehneet sille tarjouksia, jotta se etääntyisi Iranista.
Irakin šiiojen keskuudessa käydään peliä siitä, -
miten pitkälle he ottavat riskejä Iranin puolesta.
Pääkysymys on loppujen lopuksi se, -
millaiseksi Assadin ja Iranin suhde muodostuu.
Miten yhteneväiset Venäjän ja Iranin edut ovat?
Ketä Assad kuuntelee?
Niin paljon kuin Iran on häntä auttanutkin, -
arvelen hänen olevan Venäjälle vielä enemmän velkaa.
Venäjä oli se, joka määräsi lopputuloksen.
Jos Venäjä ei välitä siitä, miten paljon Assad sitoutuu Iraniin, -
eikä vaadi häntä ajamaan iranilaisia pois, -
en ole yllättynyt.
Israel on kuitenkin esittänyt vaatimuksensa -
koskien Iranin läsnäoloa Syyriassa, -
eivätkä ne ole Venäjälle mahdottomia.
Israel vaatii, etteivät iranilaiset hallitsisi eteläosia, -
eivätkä tunkeutuisi Jordaniaan, -
ja ettei Hizbollah linnoittautuisi Golanin rajalle.
Jordaniakin vaatii samaa.
Niin, Jordania, USA ja Venäjä alle- kirjoittivat yhteisymmärryspöytäkirjan.
Israelkin on tavallaan otettu mukaan siihen prosessiin.
Iranin läsnäolo Syyriassa ei ole Israelille yksinomaan kielteinen asia.
Iranilla on jotain menetettävää, jos konflikti puhkeaa.
Israelilla olisi Iranin ulkopuolella iranilaiskohde, johon iskeä.
Strategisesti siitä on siis etuakin.
Ennen Venäjän väliintuloa vuonna 2015, -
kun puhuimme Syyrian jaosta sisällissodan jälkeen, -
tarkoitimme piirikuntia etnisten rajojen mukaan.
Nyt Syyria näyttää jakautuvan pohjois- ja eteläosaan, -
ja läntinen rannikkoalue jäisi Venäjän haltuun.
Se on sattumoisin Assadia tukevaa alaviittialuetta.
Keski- ja itäalueet voivat jäädä muille, -
kuten Iranille ja irakilaisille aseryhmille.
Se ei olisi Israelille mieluinen lopputulos.
Tohtori Kedar, -
kysyisin Damaskoksen valtapyrkimyksistä koko maassa.
SDF-liittouma on yhä voimissaan muun muassa koillisessa.
Se on vielä melko vahva, -
mutta sillä on edessään suuria haasteita, -
koska Washington on päättänyt ottaa siltä pois raskaan aseistuksen -
ja muuttaa ne poliisivoimien tapaisiksi joukoiksi.
Onko Assad kiinnostunut neuvotteluista opposition kanssa?
Vai onko opposition asema niin heikko, -
ettei sillä ole mitään neuvotteluvaltteja?
Assad ei halua edes tavata heitä, ei Astanassa eikä missään.
Venäläisten pitää pakottaa hänet siihen.
Jos Assad päättäisi asiasta yksin, hän ei tapaisi heitä lainkaan.
Venäjällä on toisenlainen kulttuuri.
Israelilla on kaksi intressiä.
Toinen on pitää Iran niin kaukana kuin mahdollista.
Israel on ilmeisesti vetänyt rajan 40 kilometrin päähän.
Toiseksi Israel haluaa varmistaa -
Hermonin ja Suwaydan druusiyhteisöjen turvallisuuden.
Syynä ovat -
Israelin hallinnon ja Israelin sisäisten druusiyhteisöjen suhteet.
Israelin druuseilla on perheyhteyksiä Syyrian druusiyhteisöihin.
Jos Iranin pysyminen kaukana ja druusien turvallisuus taataan, -
mikä tahansa Syyrian ratkaisu kelpaa Israelille.
Israel ei halua Syyriasta itselleen liian suurta taakkaa.
Palaan pian Israelin näkökulmaan, mutta kysyisin vielä neuvotteluista.
Kun Assadin hallinto lähetti -
Syyrian YK-lähettiläs Bashar Jaafarin Geneveen -
johtamaan Assadin edustustoa -
Staffan de Misturan neuvotteluissa opposition kanssa, -
tämä ymmärsi hyvin pian, ettei neuvottelukumppania ole, -
kuten Israelissakin usein sanotaan.
On siis mahdotonta aloittaa poliittinen prosessi, -
joka johtaisi elinkelpoiseen ratkaisuun.
Onko Syyrian hallinnolla mitään halua keskustella opposition kanssa, -
joka ei vielä hetki sitten ollut edes yhtenäinen?
Se on vain näytelmää.
Geneveen tuleva oppositio on saudien tukema ryhmä, -
joiden vaikutusvalta Syyriassa on hyvin rajallinen.
Prosessi toimii vain Assadin vallan lujittajana, -
jos he suostuvat siihen, -
mutta he eivät käytännössä voi luvata juuri mitään.
Nyt kun Isis on tuhottu, -
vahvin oppositiovoima on Jabhat al-Nusra pohjoisessa.
Kuten tavallista, Turkki pelaa moninaamaista peliä.
SDF:n kohdalla on ratkaisevaa, miten pitkään amerikkalaiset ovat siellä.
Niin kauan kuin he katkaisevat Iranin kaaren, -
Assadilla on vain rajalliset mahdollisuudet vallata koko maa.
Geneveen tulevat ihmiset eivät pysty vaikuttamaan kentällä.
Niitä, jotka kentällä vaikuttavat, Venäjä ja Syyria ei päästä Geneveen.
Poliittinen prosessi on vain Venäjän keino legitimoida -
Syyrian hallinnon alistamistoimet ja etniset puhdistukset.
Neuvottelut antavat niille oikeutuksen.
Assadin dynastialla on ansionsakin, -
vaikka se käyttää raakoja keinoja.
1950- ja 1960-luvuilla monet hallitsijat suistettiin vallasta, -
Za'im, Quwatli ja Shishakli.
Maata hallitsivat monet hallitsijat ja juntat, kuten Baath, -
kunnes Hafez Assad tuli valtaan marraskuussa 1970.
Hän hallitsi 30 vuotta, ja sitten Bashar tuli hänen tilalleen.
Assadin suku on siis hallinnut 47 vuotta.
Kun he ovat poissa, Syyriasta tulee taas epävakaa, -
samoin kuin Irakista toisen diktaattorin, Saddamin, jälkeen.
Irakissa on ollut epävakaata siitä lähtien, kun USA kukisti Saddamin.
Kun ulkovallat puhuvat Assadista sotarikollisena, -
joka on tuotava oikeuteen, tuskin ne sitä oikeasti tarkoittavat.
Hän on niille hyödyllinen palvelija.
Niihin 47 vuoteen voi lisätä Salah Jadidin neljä vuotta.
Hänkin oli alaviitti.
Baath-puolue nousi valtaan -
vuonna 1963.
Ei sotilaallinen, vaan siviilipuolen Baath.
Baath ja alaviitit ovat siis hallinneet Syyriaa yli 50 vuotta.
He ovat onnistuneet pitämään valtansa.
Alaviitteja on vain noin 10 % Syyrian alkuperäisestä väestöstä.
Nykyään prosentti voi olla suurempi, koska muut ovat paenneet.
Se ei lisää heidän legitimiteettiään.
Syyrian sunniyhteisöjen jäänteet janoavat kostoa.
Heidän on tehtävä verikostoja.
Siellä ei ole ainuttakaan perhettä, -
joiden jäseniä ei olisi tapettu viimeisten seitsemän vuoden aikana.
Syyriaan tulee siis entistäkin pahempi diktatuuri -
väestön kaunan takia.
Diktaattori ei voi hellittää otettaan.
Hänen kuristusotteensa pakottaa väestön jatkamaan -
taistelua ja terrorismia hallintoa vastaan.
Vaikka nyt kuinka puhuttaisiin voitosta, -
Syyriaan ei tule rauhaa.
Ketkä sitä maata jälleenrakentavat?
Venäjällä ei ole siihen resursseja.
Venäjä on tietysti tärkeä tekijä, -
ja he ovat saaneet saaliinsa, -
meritukikohdan Välimerellä.
Siitä tulee laajempi ja valmiuksiltaan parempi kuin ennen.
Kuulin siitä asiantuntijalta, Jaakov Kedmiltä.
Eurooppalaissopimuksissa Venäjältä rajataan pois valmiuksia, -
joita amerikkalaislaivoissa on.
Venäjä tarvitsee siis lämpimän meren tukikohtia, -
joihin sijoittaa vastineensa.
Siksi Tartus on äärimmäisen tärkeä.
Kiinnostavaa on, että se on Israelin ja Venäjän yhteinen etu, -
varovasti sanottuna, koska Venäjä ei loppujen lopuksi ole ystävämme.
Venäjän ystävät ovat vihollisiamme.
Etumme ovat kuitenkin tässä asiassa yhteneväiset.
Syyrian täytyy nyt keskittyä -
Assadille jääneen läntisen osan jälleenrakentamiseen.
Assadin on pidettävä sitä kasassa rautaisella otteella.
Khamenei haluaisi hänen seikkailevan laajemminkin, -
mutta sen seurauksena hän voi menettää kaiken sen, -
minkä hän on kalliilla hinnalla saavuttanut.
Eräs tekijä on Syyrian merenpohjan kaasuvarat.
Ne ovat tietääkseni suuremmat kuin Israelilla.
Venäjä saattaa saada palkkioksi monopolin siihen kaasuun.
Venäjä on yksi maailman kolmesta suurimmasta kaasunviejästä -
Iranin ja Qatarin ohella.
Niin Venäjä pysyy maailman kaasumarkkinoiden kärjessä.
Perimmäinen kysymys on, -
pitäisikö Damaskoksen aloittaa poliittinen prosessi, -
vai jatkaa sotatoimia valtansa vakiinnuttamiseksi maassa?
Ne kaksi kietoutuvat toisiinsa, -
koska poliittisen ratkaisun on heijastettava kentän realiteetteja.
Kentällä taas on otettava huomioon mahdolliset poliittiset ratkaisut.
Muuten ihmisten on pakko jatkaa taistelua -
eikä elinkelpoista ratkaisua voida löytää.
Astanan, Sotšin ja Geneven prosessien tarkoitus on se, -
että osapuolet tulevat yhteen ja luopuvat villeimmistä unelmistaan.
Oppositiolta puuttuu kaikille yhteinen edustaja, -
joka voisi palvella Assadin "yhtenäisyyshallituksessa", -
niin hassulta kuin se kuulostaakin.
Osapuolten on tultava yhteen, tai muuten sota jatkuu vielä pitkään.
Lähi-idässä, ja ehkä muuallakin, -
politiikassa on kyse nimenomaan vallassa pysymisen taidosta.
Uskon, että viimeaikaisista voitoistaan huolimatta -
Syyrian armeija on heikompi kuin miltä tällä hetkellä näyttää.
Se tuskin pystyy pitämään koko maata hallussaan.
Poliittinen prosessi saattaa siksi muotoutua -
vallan hajauttamisen prosessiksi -
tekemällä järjestelyjä SDF:n ja Idlibin sunniainesten kanssa.
Näin he voisivat hyväksyä Assadin nimellisen johdon, -
mutta armeijan ei tarvitsisi vallata maata talosta taloon -
mahdolliselta turkkilaisoppositiolta.
Etelän druusialueillakin hallinto saattaa toimia vähemmän keskitetysti.
Lisäksi pohjoisessa, etelässä ja lounaassa on turvallisuusvyöhykkeet.
Ohjelma on lopuillaan. Loppukommenttinne, olkaa hyvä!
Toivon Syyriaa takaisin syyrialaisille.
Toivon rauhaa, niin vaikeaa kuin se onkin.
Me israelilaiset emme halua verenvuodatusta niin lähelle meitä.
Meidän ei saisi unohtaa eettisiä kysymyksiä, -
vaikka voimmekin tehdä sopimuksen Venäjän kanssa ja sietää Assadia.
Isis on nyt poissa, -
mutta kun vuoden kuluttua tapaamme täällä taas, -
puhumme ehkä vieläkin Syyrian sodasta.
Toivottavasti ei.
Kiitos, tohtori Kedar, herra Oren ja tohtori Lerman!
Kiitos katsojillekin, näkemiin ensi perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta