Tervetuloa Jerusalem studioon!
Siitä lähtien, kun presidentti Putin -
päätti osallistua Syyrian konfliktiin presidentti Assadin puolesta, -
Venäjän on katsottu palanneen Lähi-itään, -
mikä määrää Venäjän edut monilla alueilla.
Tästä keskustelevat Paula Slier, -
Russia Todayn Lähi-idän toimituksen johtaja, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja professori Zeev Hanin, -
Venäjän ja Lähi-idän asiantuntija Bar Ilanin ja Arielin yliopistoista.
Herra Oren, -
kertoisitteko Venäjän väliintulosta ja intresseistä Lähi-idässä?
Tarkastelemme asiaa Israelista käsin.
Pari viikkoa sitten -
Israelissa vieraili Sergei Narishkin, -
Venäjän ulkomaantiedustelun päällikkö.
Hän kertoi puolustusministerille -
sekä Mossadin ja kansallisen turvallisuuden johtajille -
Venäjän ja USA:n sopimuksesta Lounais-Syyriassa.
Israel kertoi hänelle, ettei Israel hyväksy -
Iranin tai sen tukemien asejoukkojen läsnäoloa siellä.
Narishkin on Putinin uskottu -
KGB:stä ja sitten Pietarista.
Hän kyllä kuunteli, -
mutta Israelin vaatimusten hyväksymisestä ei ole mitään näyttöä.
Assadin johtama Syyrian hallinto on lähes täydellisesti voittanut -
lähes seitsemän vuotta sitten kapinansa aloittaneen opposition.
Syyrian kohtalosta päätetään Moskovassa.
Moskova sanelee sen liittolaisilleen, Turkille ja Iranille, -
ja ehkä myös Hizbollahille Libanonissa.
Yhdysvallat ei ole siihen juurikaan vaikuttanut, -
ja sehän on Israelin suojelija.
Nähtäväksi jää, mitä seuraa seuraavista neuvottelukierroksista -
Genevessä ja Astanassa tai Sotšissa, missä ne sitten pidetäänkin.
Venäjä näyttää kuitenkin voittavan Syyriassa.
Tämä keskustelu on hyvä aloittaa Syyriasta, -
koska se on malliesimerkki -
Venäjän paluusta Lähi-itään.
Muutama vuosi sitten Venäjästä ei edes puhuttu tässä yhteydessä.
Nyt Syyrian tulevaisuudesta ei voi puhua ilman Venäjää.
Se kertoo siitä, -
miten tärkeä Syyriasta on tullut Venäjän ulkopolitiikalle.
Syyrian vuoksi Venäjä on mukana Lähi-idässä laajemminkin.
Se on osoitus Putinin poliittisista taidoista -
ja amerikkalaisten vetäytymisestä.
Venäläiset, iranilaiset ja turkkilaiset tapasivat Sotšissa.
Eurooppalaiset ja amerikkalaiset on jätetty täysin sivuun -
Syyrian tulevaisuutta koskevista neuvotteluista.
Lähi-idässä muotoutuu uusia liittoumia, -
ja Putinista on tullut alueen johtajien luottamusmies.
Muutama vuosi sitten emme tosiaankaan olisi uskoneet -
puhuvamme Venäjän paluusta, -
mutta 20 vuotta sitten keskusteltiin juuri siitä.
Neuvostoliiton romahdettua monet asiantuntijat uskoivat, -
ettei Venäjällä ole enää merkitystä varsinkaan Lähi-idässä.
Toiset taas uskoivat, että Venäjän paluu on vain ajan kysymys.
Onko tämä se aika?
Tarkastelen tätä kysymystä Syyrian esimerkin kautta.
Koska Isis on lähes hävitetty sieltä, -
ja "Damaskoksen virallinen hallinto" ilmeisesti säilyy -
ainakin lähivuosina, -
Venäjä on saavuttanut tavoitteensa.
On kuitenkin huomioitava eräs toinenkin tosiasia.
Iran täyttää Isisin jättämää tyhjiötä.
Se on Israelille valitettavaa, mutta rivien välistä voimme lukea, -
että se ei miellytä Venäjääkään.
Venäjä ei halua jättää kaikkea "Iranin liittolaisille".
Odotamme, mitä Moskova ja Teheran sopivat.
Iran haluaisi yhtenäisen Syyrian, -
josta tulisi, ei vain sen liittolainen, vaan jälleen uusi välikäsi.
Venäjää ei sellainen kiinnosta.
Se haluaisi Assadin hallitsevan -
pikemminkin heikkoa kuin vahvaa Syyriaa, -
eikä se halua Syyrian joutuvan täysin Teheranin valtaan.
Siksi Yhdysvalloilla, Israelilla ja muilla Syyrian osapuolilla -
saattaa olla sananvaltaa Moskovassa.
Professori Hanin, -
nyt kun Syyriassa alkaa sodanjälkeinen poliittinen prosessi, -
Venäjällä saattaa olla strategisia intressejä Syyriassa.
Venäjä keskittyy kuitenkin koko Lähi-itään, -
eikä vain Syyrian konfliktiin.
Moskovan ja Riadin välillä on merkkejä lähentymisestä.
Se on ristiriidassa Venäjän ja Iranin liittolaisuuden kanssa.
Herra Oren, -
miten Syyrian dynamiikka ja Venäjän edut sopivat yhteen?
Neuvostoliiton loppuvuosina tehtiin kuuluisa elokuva -
Moskova ei usko kyyneliin. Zeev varmaankin muistaa sen.
Venäläiset eivät suhtaudu tunteellisesti -
turvallisuus- ja ulkopolitiikkaansa.
He eivät välitä vähääkään -
Assadin tai kenenkään muunkaan henkilökohtaisesta kohtalosta, -
eivät myöskään siviiliuhreista taisteluissa.
Hiljattain he pommittivat Isisin viimeisiä linnakkeita, -
eivätkä he välittäneet kymmenistä siviiliuhreista.
Venäjä analysoi kylmäverisesti, mitä se voi saavuttaa -
mahdollisimman pienellä panostuksella.
Venäjällä on vaalit ensi vuonna.
Venäläisväestö ei kannata jatkuvaa läsnäoloa ja uhrauksia Lähi-idässä.
Venäläisiä on kuollut joidenkin arvioiden mukaan 140, -
toisten mukaan tuplasti enemmän.
Osa heistä oli sotilaita ja osa yksityisiä sotilasurakoitsijoita.
Venäläisyleisö haluaisi irrottautua Syyriasta.
Amerikkalaiset lähtevät kuitenkin ensimmäisinä.
Heillä on siellä vain viitisensataa neuvonantajaa.
Venäläisiä on kymmenkertaisesti.
Venäjä päättää aikanaan, koska sen on turvallista lähteä.
Syyria on yksi osa kokonaisuudesta.
Venäjä yrittää olla kaikkien ystävä, -
ja siksi sillä on näitä ristiriitaisia suhteita.
Venäjällä on suhde Iraniin, -
mutta lokakuussa saudikuningas vieraili Moskovassa.
Se pelaa valtioita myös toisiaan vastaan, -
esimerkiksi Syyriassa Iranin ja Israelin etujen kohdalla.
Iran ei pidä siitä, että Venäjä jättää Israelin iskut huomiotta, -
eikä Israel siitä, että Venäjä antaa Iranin linnoittautua siellä.
Se on herkkää tasapainotuspeliä.
Minusta Venäjä ei pyri suurvallaksi Lähi-idässä, -
vaan se vain kerää kansainvälistä vaikutusvaltaa.
Esimerkiksi Ukraina on Venäjälle paljon tärkeämpi.
Mutta kun Venäjästä on tullut tärkeä vaikuttaja Syyriassa -
ja Lähi-idän maiden välisissä suhteissa, -
sillä on enemmän vaikutusvaltaa kansainvälisillä foorumeilla -
esimerkiksi Ukrainan ja Krimin asioissa.
Herra Oren mainitsi elokuvan Moskova ei usko kyyneliin.
Elokuvassa päädyttiin kuitenkin siihen, -
että Moskova ei usko kyyneliin, mutta se uskoo rakkauteen.
Venäjä tuskin etsii Lähi-idästä rakkautta, -
mutta ystäviä se etsii.
Kuten Paula sanoi, Venäjä haluaa tehdä sopimuksia -
kaikkien mahdollisten kumppaneiden kanssa -
sen sijaan, että se tekisi niistä vihollisia, -
kuten amerikkalaisista tai saudeista Syyriassa.
Siksi Venäjälle sopisi hyvin se, -
että Syyriasta tulisi liittovaltio, -
jossa olisi eri osapuolten suojeluksessa olevia alueita.
Damaskoksesta tulisi liittovaltion pääkaupunki, -
ja Israelkin olisi jollain tapaa mukana.
Siksi Putin ei ole torjunut -
pääministeri Netanjahun ja puolustus- ministeri Liebermanin pyyntöjä.
Nämä sanoivat, -
ettei Israel vaadi iranilaisten täydellistä poistumista Syyriasta, -
vaan sitä, ettei heitä olisi 40 kilometrin sisällä Israelin rajasta.
Venäjä on suostunut siihen.
Tarkoittaako se sitä, että Israel saa varmistaa sen sotilaallisesti, -
vai sitä, että Venäjä ottaa vastuun siitä, -
etteivät iranilaiset linnoittaudu Israelin rajalle?
Vai huomioiko se tämän asian jakaessaan Syyrian alueet -
yhteistyössä Yhdysvaltojen kanssa?
Yhdistyvätkö Geneven ja Astanan prosessit?
Jos tarkastellaan Venäjän ulkopolitiikkaa Lähi-idässä, -
on huomioitava Iranin liittolaiset.
Joidenkin mukaan ne ovat strategisia liittolaisia, -
mutta toiset ovat eri mieltä.
Venäjällä on kuitenkin vahva suhde myös Turkkiin ja Egyptiin.
Sillä on vahvoja talousetuja myös Israelin kanssa.
Nämä maat ovat toistensa vihollisia.
Miten Venäjä käsittelee näitä vihollismaita -
oman tahtonsa toteuttamiseksi?
Ottaisin Turkin pois tuosta luettelosta.
Se on ainut Nato-maa mainitsemienne maiden joukossa.
Lähi-itä oli Neuvostoliitolle tärkeä sen läheisyyden vuoksi.
Neuvostoliiton hajottua Venäjällä ei ole enää ollut -
yhteisiä rajoja varsinaisten Lähi-idän maiden kanssa.
Lähi-itä on Venäjälle merkittävä, mutta toissijainen rintama.
Eurooppa on sille tärkein, -
ja sen lisäksi on Kiina, jonka jätän nyt sivuun.
Venäläisille on olennaista, miten tämä vaikuttaa sen Nato-suhteisiin.
Itäinen Välimeri on Naton etelälaita.
Siksi Venäjälle on tärkeää saada meritukikohtia Välimerelle -
Latakiaan ja Tartusiin.
Se voi palauttaa sinne Välimeren laivueensa -
ja olla siellä läsnä pysyvästi.
Se haluaa kääntää Naton huomion pois Ukrainasta, -
Kaliningradista ja Baltiasta.
Nato on Venäjän pelin pääkohde.
Trumpin tukeminen ei ollut niin paha rikos kuin miltä näyttää.
Sitä kuvaillaan kuin Venäjä olisi vedellyt langoista niin, -
että Trump valittiin presidentiksi.
Olennaista on se, että Trump kannattaa eristäytymistä, -
"Amerikka ensin" -ajattelua.
Trump ei siis johda länttä Venäjää vastaan, -
mikä on Venäjälle mieleen.
Lähi-itä on siis osa suurempaa peliä, jonka keskus on Eurooppa.
Kommentoisin siihen lyhyesti.
Muutama kuukausi sitten keskustelimme siitä, -
voidaanko Syyria vaihtaa Ukrainaan.
Washingtonin kannalta se on nollasummapeli.
Siitä hyötyisi vain Venäjä, ei Yhdysvallat.
Se mahdollisuus on siis poissuljettu.
Kyse on nyt siitä, tekeekö Venäjä yhteistyötä USA:n kanssa -
Ukrainasta huolimatta, tai sen vuoksi?
Zeev on oikeassa.
Kyse ei ole vaihtokaupasta, vaan sekä Syyriasta että Ukrainasta.
Tai ei Ukrainasta lainkaan.
Niin, mutta Trump ei haluaisi erimielisyyksiä Venäjän kanssa.
Puhelinneuvottelut ja Aasian kokous osoittivat, -
että hän haluaa yhtenäistä linjaa Venäjän kanssa.
Putinista on tullut Lähi-idän johtajien luottamusmies.
Mitä tapahtuu ristiriitaisille suhteille?
Kun turkkilaiset ampuivat venäläiskoneen, -
spekuloitiin sodan syttymisestä Naton ja Venäjän välillä.
Nyt nämä maat ovat ystäviä.
Turkki kuuluu Venäjän johtamaan liittoumaan Syyriassa -
Assadin pitämiseksi vallassa, vaikka se vaati ennen Assadin eroa.
Sauditkin tukivat kapinallisia, mutta keskustelevat nyt Venäjän kanssa -
hyväksyen Assadin pysymisen vallassa.
Putinin etuna on lähes 20 vuoden kokemus maan johtajana.
Toiseksi hänellä ei ole sellaisia rajoitteita kuin USA:n presidentillä.
Hän ei ole tilivelvollinen kongressille, -
eikä hänen tarvitse murehtia seuraavista vaaleista.
Venäjän strategia Syyriassa oli suppea sotilaallinen väliintulo -
vähäisin venäläistappioin.
Aluksi venäläisyleisö kannatti sitä enemmän kuin nyt.
Sitä ei kuitenkaan koskaan vastustettu kovaäänisesti.
Toisin olisi, jos amerikkalaiset olisivat tehneet sen.
USA:ssa on kyllästytty Lähi-idän sotiin.
Venäjällä ei ole sellaista vastahakoisuutta.
Miten selitätte Valkoisen talon ja ulkoministeriön päätöksen -
aseistaa Ukrainaa?
Miten se sopii Amirin mainitsemaan eristäytymiseen?
En ole siitä asiasta samaa mieltä.
Te molemmat näytätte ajattelevan, että Ukrainan kortti on pois pöydältä.
Mielestäni Venäjä elättelee yhä toiveita Ukrainan suhteen.
Se on Venäjälle yhtä tärkeä tavoite kuin kaksi vuotta sitten.
Ette te välttämättä ole eri mieltä.
Amerikkalaiset ovat tottuneet Ukrainan status quohon.
He eivät muuta käsitystään siitä, mitä he sanovat -
Venäjän miehitykseksi Krimillä ja Itä-Ukrainassa.
Heille Venäjän lisävaltausten estäminenkin on jo menestys.
USA:n hallinnon sisällä on erimielisyyksiä.
Pentagon pitää Venäjää lähes tasavertaisena kilpailijana -
ja Amerikan pahimpana ja kyvykkäimpänä vihollisena.
Valkoisen talon ja ulkoministeriön asenne on myönteisempi.
Tämä päätös on kompromissi.
Aseiden lähettäminen Ukrainaan ei ole todellinen ratkaisu.
Itä-Ukrainassa on kapinoivia "itsenäisiä" tasavaltoja, -
joista Moskovan on vaikea luopua.
Se odottaa Washingtonilta jonkinlaista merkkiä siitä, -
että sopimus on mahdollinen.
Syyria voisi olla mukana siinä paketissa.
Jos ratkaisu olisi kaikille osapuolille tyydyttävä, -
myös saudeille, USA:lle ja Israelille, Venäjä hyväksyi sen.
Kukaan ei kuitenkaan tee ehdotusta.
Millainen vaikutusvalta Yhdysvalloilla on -
Venäjän toimintaan Lähi-idässä -
suhteessa Yhdysvaltojen omiin etuihin alueella?
Olen miettinyt sitä paljon.
Aluksi presidentti Trumpin puheet kuulostivat sodanlietsonnalta -
Irania ja Syyriaa vastaan.
Ensimmäisenä vuotenaan -
hän on kuitenkin ollut yllättävän passiivinen.
Yhdysvaltojen osallisuus on yhtä vähäistä kuin ennenkin, -
ja se on avannut mahdollisuuksia Venäjälle -
ja myös Lähi-idän toimijoille, -
erityisesti USA:n perinteisille liittolaisille.
Osa heistä kokee USA:n pettäneen heidät, -
ja osa pitää Trumpia vaikeaselkoisena.
He kääntyvät Venäjän puoleen varmuuden vuoksi.
Presidentti Trumpin versio Rooseveltin sanonnasta on: -
"Tviittaa kovaa ja kanna pientä keppiä".
Hänen retoriikkansa on hurjaa.
Mutta kun on aika uhrata rahat ja sotavoimat siihen, -
hän ei olekaan enää niin aggressiivinen.
Hän on yrittänyt pelotella, mutta se ei ole toiminut.
Lukuun ottamatta ohjusiskua kemialliseen asevarastoon Syyriassa -
hän ei ole tehnyt mitään sellaista, mitä Obama ei tehnyt.
Hän pitää toimintansa minimissä ja välttää rajatonta sitoutumista.
Hän keskittyy USA:n talouteen ja kauppasuhteisiin.
Hän ei välitä syyrialaisten kohtalosta.
Jos Syyriaa hallitsee suuri Assadia kannattava enemmistö, -
jonka ohella oppositiolla on hieman vaikutusmahdollisuuksia, -
se ei ole todellista demokratiaa, -
mutta voitosta voidaan silti puhua.
Miten paljon USA:n hallinto vaikuttaa Moskovaan?
Venäjä ottaa vakavasti -
Washingtonin lupaukset.
Toisin oli Obaman aikaan.
Ensinnäkin kyse on uskottavuudesta.
Venäjä uskoo Trumpin täyttävän lupauksensa.
Jos hän ei lupaa jotain, se ei toteudu.
Toiseksi USA:n nykyinen hallinto uskoo vähittäiseen etenemiseen.
Venäjä on kiinnostunut mahdollisuuksistaan Syyriassa -
Isisin voittamisen jälkeen.
Venäjä haluaa tunkeutua siihen väliaikaiseen tyhjiöön.
Mitkä ovat Venäjän intressit Israelia kohtaan?
Missä määrin Venäjä kuuntelee juutalaisvaltion turvallisuushuolia?
Venäjän ja Israelin suhde on lämmin.
Maat ovat lähentyneet -
taloudellisesti, sotilaallisesti ja kulttuurisesti.
Ilmassa on tietysti kysymys siitä, -
mitä tehdä Iranin kasvavalle vaikutusvallalle Syyriassa.
Netanjahu on vieraillut Moskovassa neljä kertaa -
puolentoista vuoden aikana.
Hän on selvästi huolissaan, -
mutta eihän Putinin tarvitse Israelia kuunnella.
Israel tietää kyllä, -
että Venäjä tasapainottelee Iranin ja Israelin välillä, -
mutta se ei horjuta maiden suhdetta.
Venäjä on tietoinen -
Israelin venäläisyhteisön sisäisistä vaikutuksista.
Venäjältä tulleita on 1―2 miljoonaa.
Tiedän luvun tarkalleen: 978 220 tänä aamuna.
Tiedätkö nimetkin? - Tiedänpä hyvinkin!
He vaikuttavat Israelin ja Venäjän suhteisiin.
Lisäksi vaikuttaa myytti Israelin vallasta USA:n kongressissa.
Israelin puolustusvoimat ovat kuitenkin sitä mieltä, -
että Venäjä esittää vahvempaa kuin se onkaan.
Sen talous on lamaantunut ja väestönrakenne heikkenemässä.
Se ei ole USA:n veroinen.
Syyrian jälkeen Venäjä todennäköisesti palaa todellisuuteen -
ja lähtee suurimmasta osasta Lähi-itää.
Suurin osa tutkijoista on sitä mieltä, -
että Israelin venäjänkielisen yhteisön Venäjä-mielisyyttä liioitellaan.
He ovat enemmän israelilaisia kuin entisiä neuvostoliittolaisia.
Paula viittasi siihen, -
että Netanjahu kuulee Putinia enemmän kuin toisinpäin, -
mutta Venäjällä ei ole varaa olla kuulematta Israelia.
Jos Venäjä tahtoo Israelin jatkavan passiivisella linjalla Syyriassa, -
sen on kuultava Jerusalemia.
Israelilla on siis vaikutusvaltaa sotilaallisella tasolla, -
ja Venäjä ottaa sen huomioon?
Kyllä, ja Venäjän ja Israelin välillä on strateginen kumppanuus, -
jota Moskova haluaa jatkaa.
Viimeiset kommenttinne ohjelman lopuksi, olkaa hyvä!
Syyria on toiminut esimerkkinä keskustelussamme.
Venäjä on lopettanut Syyrian sodan, mutta saako se aikaan rauhan?
Syyrian tulevaisuus on vaikea kysymys.
Venäjälläkään ei ole siihen selvää suunnitelmaa.
Venäjä ei ole uhka Israelille.
Se on sekä ongelma -
että mahdollinen silta Iranin ja Israelin välillä.
Moskova voi julistaa maksimia, -
mutta Iranin edessä se hyväksyy minimin.
Kiitos, Paula Slier, Amir Oren ja professori Hanin!
Kiitos katsojillekin, näkemiin perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta