Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Jeemeni kodusõda
puhkes 2005. a
Abdrabuh Mansur Hadi keskvalitsuse
ja houthi mässuliste vahel.
Selle vaeseima araabiamaa humanitaarolukord
vapustab rahvusvahelist üldsust.
Stuudios vestlevad
dr Eldad Pardo Impact SEst ja Heebrea Ülikoolist,
TV7 analüütik Amir Oren
ning kultuuristrateeg ja kolonelleitnant reservis Reuven Ben Shalom.
Hr Oren, mis seis Jeemenis on?
Mainisite, et Jeemen on vaeseim araabiamaa.
See meenutab
üht vana väljendit Mehhiko kohta.
Jeemenile kohaldatult kõlaks see:
"Nii kaugel Allahist, nii lähedal strateegilistele kohtadele."
Ehk Punasele merele, India ookeanile ja Saudi Araabiale.
Sõda algas kodusõjana paari aasta eest,
kuid seegi on muutunud saudide ja Iraani konfliktiks.
Jeemeni hõimuvõitlused on saanud uue mõõtme.
Dr Pardo, mida teie arvate?
Lähis-Idas avaldavad mõju kahesugused jõud -
arengu ja mõõdukuse jõud
ning Iraani juhitud sõjakad vastupanujõud.
Iraanlased toetavad houthe
ja nende lööklauseks on: "Surm Ameerikale! Surm Iisraelile!"
"Juudid olgu neetud! Islam võidab!"
Selles ongi kokkuvõtlikult võitlus,
mis käib kogu Lähis-Idas ja iga moslemi südames.
Kas nad tahavad demokraatlikku ja edumeelset süsteemi,
nagu miljonid meeleavaldajad Lähis-Idas 2011. a,
sh Jeemenis,
või tahavad nad islamirevolutsiooni,
kus kõik ühendatakse ühe impeeriumi alla?
Selle keskus oleks Mekkas ja seda juhiks Iraan, ISIS või al-Qaeda
või kes tahes sellest unistab.
Sellel võitlusel on mitmed keskused.
Nagu mainitud asub Jeemen strateegiliselt lähedal Mekkale
ja Bab el-Mandebi väinale.
Ta on osa kokkuvarisevast Lähis-Idast.
Teie kommentaarid aitavad mõista
konflikti piirjooni.
Iisraelis ja Läänes üldisemalt
mõistetakse neid probleeme tihti ühemõõtmeliselt.
Jeemen on 2000 km kaugusel siit Jeruusalemmast.
Bab el-Mandeb on muidugi strateegilise tähtsusega.
On vale nimetada seda kodusõjaks, mis algas kahe aasta eest.
Jeemeni põhja- ja lõunaosad on olnud pikalt vastasseisus.
Nad ühendati üheks riigiks alles 1990. a.
Konflikti juured ulatuvad seega palju kaugemale.
Kui konflikti tausta ei mõisteta, ei osata seda ka lahendada.
Kui Jeemeni sõda nimetatakse Iraani ja Saudi Araabia käepikendussõjaks,
näib see hea ja kurja võitlusena, misjuhul lahendus tundub kerge.
Suurriigid olid varem Jeemenis võtmerollis.
Suurbritannia valitses meresid ka toona,
kuid alates 1960. aastaist
võitlesid Jeemeni pärast Saudi Araabia ja Egiptus.
Toona esines Nasser araabia natsionalistina,
kuid nüüd on selles rollis Khamenei
ja teised revolutsionääridest iraanlased.
Nagu öeldud, on asi ka põhja ja lõuna vahelises konfliktis.
Abd al-Qawi Maqawi, Lõuna-Jeemeni Vabastusrinde juht,
oli toona tuttav nimi.
1969. a otsustasid britid Adenist taanduda.
Vaakumi täitsid regionaaljõud,
kuna ameeriklasedki ei tulnud britte asendama.
Kui ameeriklased 17 aasta eest tulema hakkasid,
tegi al-Qaeda pommirünnaku USS Cole'i vastu.
See oli 9/11 rünnaku eelmäng.
Mida iganes välisjõud ka ei teeks,
jeemenlased jätkavad võitlust teineteise vastu.
Aga kui palju mõjutab seda konflikti
Muhammad Bin Salmani juhitud valitsus Riyadhis?
Sellele praktikandist valitsejale
on Jeemen, Qatar ja Liibanon nukuteatriks.
Uus saudi juhtkond otsustas Qatari isoleerida
ja seejärel astus Riyadhis ametist tagasi Liibanoni peaminister Hariri.
Mõne päeva eest oli Jeemen blokaadis,
kuid seejärel sellest loobuti.
Riyadhi rahvusvahelisele lennuväljale tulistati rakett
tõenäoliset Põhja-Jeemenist.
Sellega matkiti ilmselt Hamasi rünnakut Ben Gurionile
kolme aasta eest.
Sellega taheti hirmutada välismaiseid lennufirmasid.
Saudi Araabia ja Iraani käepikenduste konflikt
on Jeemenis lausleekidesse lahvatanud.
See võib lõppeda invasiooniga,
kuna saudide rünnakud houthide vastu pole vilja kandnud.
Saudide järgmiseks sammuks võib seega olla maavägede rünnak.
Olen nõus sellega,
et arvestada tuleb detailide, ajaloo ja kultuuriga.
Konfliktid on alati keerukad,
kuid Jeemenis on see keerulisem kui Süürias ja Iraagis.
Tähtis on siiski asjast tervikpilt saada.
Kui vaatame detaile,
näiteks Põhja- ja Lõuna-Jeemeni küsimust,
avaldavad sellegi taustal mõju saudide ja AÜE pinged.
Emiraadid tahaksid Lõuna-Jeemenist iseseisvat riiki,
ehk nad on nö kahe riigi lahenduse poolt.
Meenutaksin veel üht seika, mis tänapäeval tihti ununeb.
2011. a algas araabia kevad, millest ma räägin siiamaani,
kuna selle osalenuile näitas araabia kevad,
et araablaste enamik tahab demokraatiat.
Jeemenis järgnes sellele pikk ja raske protsess,
kuid aastail 2011―2015
käis Jeemeni hõimude vahel rahvuslik leppimisprotsess.
Vähehaaval kasvas optimism.
New York Times kirjutas,
et Tuneesia ja Jeemen näisid erandlikult paljutõotavad.
Siis sekkus Iraan.
Ma ei mõtle, et saudid on head ja iraanlased pahad.
Pärast 9/11 rünnakut
on Saudi Araabias käinud pidev mõõdukamaks muutumine.
See pole ainult ühe-mehe-show.
Naised said juba õiguse autot juhtida
ja riigis kahetsetakse,
et islamistlik haridussüsteem on viinud ISISe tõusuni.
See on kogu Lähis-Ida hõlmav võitlus.
Islam on võitlev usund, millest on raske lahti saada.
Strateegilised küsimused meenuvad tavaliselt esimesena.
Mind ennastki huvitab Iraani ballistiliste rakettide teema.
Tähelepanu keskmes peaks siiski olema humanitaarkriis.
Kuidas saab maailm seda aktsepteerida ja isegi toetada?
Miljonid kannatavad nälja ja koolera käes.
Saudi Araabia peab seda sõda USA toel.
Piirid on täielikult suletud,
et peatada houthidele appi saabuvaid Iraani lennukeid.
Iraanlased ja houthid eitavad sidemeid,
mis on naeruväärt, kuna riigis maanduvad Iraani lennukid.
Seepärast ma mõistan lennuväljade sulgemist.
Aga mis hetkel sekkub maailm humanitaarkriisi?
Hr Oren,
araabiamaailma vaeseimal riigil pole sellest kriisist kerge välja tulla.
Nagu olete kõik märkinud,
vireleb riik juba kaua aega kaoses ja ebastabiilsuses.
Džihadistid, nagu al-Qaeda, on pikalt Jeemenis ussitanud.
Jeemeni ebastabiilsus on peletanud minema välisinvestorid.
ÜRO ja teiste vaatlusühenduste väitel
lõpevad ravimid ja toit kuu aja pärast.
Rahvas kannatab juba praegu alatoitlustuse käes.
Kuidas saaks olukorda parandada?
See ei parane veel niipeagi.
Mõne nädala eest
meenutati USAs mereväelaste katastroofi
1983. a Beirutis.
Iraani või Hezbollah' rünnakus hukkus üle 240 ameerika sõduri.
Ameeriklased õppisid,
et tuleb vältida piiramatuid pühendumisi
ning et USA väed ei saa sundida
sõdivaid pooli omavahel rahu tegema.
Eriti Trumpi ajal.
Keegi ei saada sinna vägesid ainult humanitaarkriisi pärast.
Millised huvid on Jeemenis Iisraelil?
Iisrael toetas 1960. aastail rojaliste,
keda toetasid mässuliste vastu
ka saudid, britid ja ameeriklased.
Põhjuseks Iisraeli peavaenlane Nasser Egiptuses.
Iisrael on seega omalt poolt aidanud Jeemeni mõõdukamaid jõude.
Pärast 1973. a
on Egiptus suutnud mööduda Tirani väinast,
Bab el-Mandebi väina sulgemisega.
1956. ja 1967. a uskus Iisrael,
et Tirani väina blokaadi murdmine avaks talle tee lõunasse.
Egiptlased läksidki lõuna poole Bab el-Mandebini välja
ja sulgesid Iisraelile seal mereliikluse.
Iisraeli jaoks on seega ülioluline, kes Jeemenis valitseb
või vähemalt selle läänerannikut.
Kui võtta lisaks arvesse Iisraeli ja Saudi Araabia salasuhted,
loodab Iisrael, et Iraani toetatud houthid kaotavad
või vähemalt riik rahuneb.
Dr Pardo, mida Iraan Jeemenis näha tahab?
Kas ta püüab üksnes hävitada Saudi Araabiat ja sellele kinnast heita
oma regionaalse hegemoonia pürgimuste osana
või tahab ta valitseda just neid merepiirkondi?
Neid kaudu liigub rohkelt naftat ja muid tooteid,
millel on suur tähtsus ka Iisraeli ja kogu läänemaailma jaoks.
"See ei lõpe enne, kui see lõpeb."
Nüüd on saagikorjamise aeg.
See algas Iraanis juba 2009. a.
Houthide mäss algas juba 2004. a.
Iraan on sellesse sõtta palju investeerinud.
See on nõudnud paljude iraanlaste elud.
Tuleval aastal otsustatakse Lähis-Ida saatus mitmeks aastakümneks.
Iraanlased teevad võitmiseks kõik.
Usun, et ameeriklased on sellest teadlikud.
Ma ei pea seda niivõrd saudide ja Iraani vaheliseks võitluseks
kui pigem USA ja Iraani vaheliseks.
Küsimus on selles, kumb neist võidab?
Prof Meir Litvak ütles,
et Iraani välispoliitikal on seitse tegevusvälja
ja Lähis-Ida on vaid üks neist.
Iraani vaoshoidmine nõuab palju.
Mis puudutab humanitaarkriisi,
siis jutt rahumeelsest lahendusest edastab vale sõnumi.
Nüüd kui ISIS on võidetud,
jääb jõude palju sõjalist jõudu ja luurevalmidusi.
Nüüd tuleks keskenduda sõja kiirele võitmisele
hea luure ja täppisrelvade abil.
Ameerika maavägesid pole vaja.
Varem kõlasid Iisraeli kaitsejutud propagandana,
kui Iisrael viitas Hezbollah ja Hamasi taustal Iraanile.
Iisraeli opositsioon süüdistab siiani Netanyahut
Iraani kasutamises ettekäändena oma seisukohtade upitamiseks.
Tal on siiski õigus.
Iraani mehkeldamine on nüüd paljastatud.
Iraanil käib kogu Lähis-Ida hõlmav pika perspektiivi kampaania,
mis on üsna hästi õnnestunud.
Ka minu meelest on see Ameerika initsiatiiv.
Houthid iseenesed pole pätid.
Nad moodustavad vaid poole Jeemeni rahvastikust.
Nüüd kasutab Iraan neid lihtsalt ära
ja on nad hambuni relvastanud.
Hr Oren, miks USA või Venemaa selles konfliktis ei osale,
isegi kui tegu on niivõrd strateegilise objektiga?
Kuna see tundub otsatu sõjana.
Selle lõpptulemust on raske ette näha.
Kuidas saaks kohalikke jõude kontrollida?
Jeemenlasi pole õnnistatud heade juhtidega.
Endine president Saleh oli varem houthide vastu,
kes tema vastu mässasid.
Ta põgenes ja loobus ametist ning nõudis seejärel positsiooni tagasi.
Nüüd on ta houthide liitlane, et poliitilist võimu saada.
Kuidas saaks väljastpoolt püüda
jeemenlaste elu parandada,
kui see jeemenlasi endid ei huvita?
Neil näib tähtsamaid eesmärke olevat.
Neil on oma kultuur ja prioriteedid.
Välisjõududel on parem sealt eemale hoida.
Räägitakse, et Saleh plaanivat koos ÜAEga
taas uut pooltevahetust.
Ta ise on muide zaiidi šiiit.
Kõike ei saa tõepoolest pidada
šiiitide sõjaks teiste vastu.
Zaiidid pole tõelised šiiidid, kuid Iraan šiiidistab nad kõik.
Kas Jeemeni konflikti juured
lähtuvad šiiitide-sunniitide vaenust?
See on tähtis faktor,
aga see on vaid üks selle konflikti ilminguvorme.
Minu meelest on Lähis-Ida konflikt
eelkõige sõdurite ja ehitatajate vahel.
Sõduriteks on Hamas ja teised islamistid kõigis oma vormides.
Varem olid nad kommunistid, sotsialistid, maoistid
ja teiste ideoloogiate järgijad.
Iraanlasi mõjutab veel lisaks soov araablastele kätte maksta.
Iraani kultuuris on juurdunud kibestumus selle pärast,
et araablased vallutasid ja hävitasid nende kodumaa.
Nad on hardad moslemid,
kuid islam ja araabia keel on nende jaoks problemaatilised.
Peaksime oma vaenlasi kuulama.
Neil on tõsi taga, kui karjuvad 'Surm Ameerikale ja Iisraelile'
ja kui nad juute neavad.
Nad peavad end
moslemimaailma osaks.
Asi pole vaid Iraani enda asjades,
vaid suuremas kampaanias.
Istume siin Jeruusalemmas, 2000 km kaugusel konfliktist,
aga meil tasub neid sündmusi hoolikalt jälgida,
kuna seal toimuv tuleb ka siia.
Ka Jeemenis katsetati ühisvalitsust.
See on tuttav ka meie naabrusest.
See on kasulik näide
eriti mässu ja terrorismi vastu võitlemise seisukohast.
Nagu president Kennedy ütles, on elu ebaõiglane.
Jeemenil, kes asub
Araabia poolsaare lõunatipus,
pole naftat,
samal ajal kui tema põhjanaabrid rikastuvad.
Jeemenlasi tuntakse siiski oma kokkuhoidlikkuse poolest,
seda ka Iisraelis, kuna siin on Jeemeni juute.
Nad on pidanud vähesega hakkama saama.
Nii on neil rasketel aegadel vähem kaotada.
Nad võivad veel aastaid võidelda.
Kõrgema elatustasemega harjunud lõpetaksid juba võitluse
ja naaseksid argiellu.
Välismaalased ei saa midagi parata.
Küsimus majandusfaktorite ja Jeemeni strateegilise asukoha kohta.
Kui Süüria muutus sõjatandriks,
reageeris maailm alles siis, kui algas põgenikevool Läände.
Jeemen on Läänest kaugel,
aga see võib mõjutada lääneriikide majanduselu
eelkõige mereliikluse kaudu.
Dr Pardo, kuidas püütakse seda ohtu ära hoida?
Jeemenist juba tulistati saudide sõjalaeva pihta,
mis hävines täielikult.
Ka Jeemeni majandus tuleb arvesse võtta.
Varem nimetati teda Läänes "õnnelikuks Araabiaks".
Sealt käis Lõhnarohtude tee.
Aden oli Briti impeeriumi ajal tähtis sadam.
Ka Jeemeni toit on kõike muud kui jeemeni.
Sel on India, Aafrika ja Euroopa mõjutusi,
kuna Jeemen oli oluline kaubavahetuskeskus.
Araabiamaad on Iraanist ees Siiditee plaanis,
millest on huvitatud ka Hiina.
Naftat ei ole ei Bahreinil ega Abu Dhabil.
Jeemenil on seega potentsiaali, näiteks turismialal.
Aga nagu Amir ütles,
nad peavad seda tahtma ja õiged otsused tegema.
Majanduse kohta ei saa ma öelda muud, kui et see on kõige muu võti.
Hiinal on tõesti piirkonnas huvid
ning need on geostrateegilised ja majanduslikud.
Jeemenit on kasutatud tehnoloogilise mänguväljana.
Iraani päritolu Scud D rakette
on tõrjutud USA PAC-3 rakettidega.
Eelmine kuu lasti alla droon Reaper.
Ameeriklased on teinud Jeemenis droonirünnakuid
juba aastakümneid.
Sellestki on hea õppida, kuna see toimub peagi siin.
Saateaeg on otsakorral.
Mida ootate lähitulevikult?
Geograafia on saatus.
Jeemeni lähedal on ka Somaalia rannik oma piraatidega,
aga kui minna Iraanist lõunasse, Pärsia lahe kaudu Hormuzi väina,
pääseb Punasele merele üksnes Jeemeni ranniku kaudu.
Sealtkaudu püüab Iraan vedada salaja relvi
ja ehk ka inimesi Iisraeli vaenlastele.
Iisraelile on see niisiis tähtis regioon jälgimise ja peatamise seisukohast.
Rõhutaksin ideoloogilist sõda ja araabiamaailma tulevikku.
Tulevail aastail peab toetama ratsionaalsust kõigil rinnetel,
Jeemenis, Iraagis ja Süürias.
Saudi Araabia ja Iraagi šiiitide suhe on olulise tähtsusega.
Sunniitide ja šiiitide konfliktist
ja vastupanuvaimust tuleks üle saada
ja töötada inimestega.
Me ei suuda ennustada ega mõju avaldada,
aga humanitaarkriisi suhtes tuleks midagi rohkemat ära teha.
Aitäh, dr Pardo, hr Oren ja kolonel Ben Shalom!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri) või ekraanilolevate kanalite kaudu.
Annetada saab ka PayPali kaudu.
Jeruusalemma Stuudio valmib tänu annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri