Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Liibanon on sattunud
keset Saudi Araabia ja Iraani konflikti,
kui saudide toetatud peaminister Saad al-Hariri äkitselt tagasi astus.
Ta süüdistab Iraani ja Hezbollah't Iraani huvide kaitsmises Liibanonis
ja tüli külvamises araabiamaailmas.
Stuudios viibivad
dr Nir Boms Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskusest,
TV7 analüütik Amir Oren,
prof Efraim Kam Riikliku Julgeoleku Uurimisinstituudist
ja dr Eran Lerman
Jeruusalemma Strateegiauuringute Instiduudit ja Shalemi Kolledžist.
Hr Oren, rääkige sündmustest veidi lähemalt.
Oleme jälginud nn araabia kevade sündmusi juba seitse aastat
ja imestanud, miks just Liibanon,
mis oli varem araabiamaade seas kõige plahvatusohtlikum,
on jäänud stabiilseks.
Füüsikaseadused kehtivad siiski: mis üles läheb, peab ka alla tulema.
Kui lisaks kogus uut jõudu ka saudide ja Iraani vaen
seoses Muhammad Bin Salmani võimuletulekuga Saudi Araabias,
sulasid need kaks trendi kokku.
Liibanoni raputavad
nii sisemised jõud kui need kaks välist tegurit.
Liibanon pole olnud eriti stabiilne,
ei enne araabia kevadet ega pärast seda.
Praegu püütakse ebastabiilsuse aega ehk tagasi tuua.
Üks meie aja olulisemaid jooni
on saudide ja Iraani rivaalitsemine.
Hezbollah on tõusnud keskseks teemaks eriti Süürias.
Liibanon on killustunud maa.
Hezbollah on relvastatud rühmitus, kelle positsioon tugevneb.
Liibanoni peamiste gruppide -
šiiitide, maroniidi kristlaste ja sunniitide võimutasakaal
on ebastabiilne.
Saudid on otsustanud, et asi peab muutuma
ning Iraan ja Hezbollah tuleb peatada.
Küsimus kõlab, miks ta just nüüd tagasi astus,
aasta pärast peaministriks olemist?
Üks põhjus on Iraani ja Saudi Araabia kriisi tekkimine.
Selle tähtsaimad võitlusväljad on Jeemen ja Liibanon.
Hariri jõudis järeldusele,
et ta on kaotamas lahingut hoolimata peaministriametist,
ja nii otsustas ta saudide nõuandel ametist loobuda.
Teine põhjus on Hezbollah.
Süürias on Hezbollah' võidujoonel.
Selle hinnaks on suured inimkaotused,
ehk liigagi suured,
kuid Hezbollah on saanud poliitilist võimu ja sõjakogemust.
Liibanoni olukord on seepärast murettekitav.
Siin on selge šeikspiirilik mõõde.
Hariri astus ametisse Hezbollah'-meelse presidendi ajal,
kuigi teadis, et Hezbollah tegi atentaadi tema isale.
Võin peaaegu kujutleda tema suus
repliiki Julius Caesarist: "Olen malbe ja õrn nende mõrvaritega"
Algusest peale oli selge,
et tema kannatlikkusel on piir.
ISIS on kokku varisenud
ja konflikti pooled on vähenenud
neljalt kahele ja poolele.
Esmalt surus Saudi Araabia Qatari nurka ja sundis nad vaikima.
Nüüd liigub ta põhitandrile,
et peatada Iraani levikut ISISest jäetud vaakumisse.
Võitlus peetakse Liibanonis ja Jeemenis.
Riyadhi lennuväljale tulistatud rakett
on seotud Hariri lahkumisega sama palju kui sündmused Liibanonis.
Saudi Araabia välisminister
süüdistas selle Jeemenist tulistatud raketi eest Hezbollah't.
Ta rääkis suurest konspiratsioonist,
kus Iraani ämblik on end kõikjale levitanud.
Liibanon oli varem Lähis-Ida Šveits, kus kõik olid vait,
et Beiruti kaudu võiksid voolata rahapesujõed.
See pole enam nii.
1960. ja 1970. aastail, kuni šahhi langemiseni,
oli šahh ameeriklaste silmis Pärsia lahe valvur.
Iraan pidi päästma Saudi Araabia radikaalide võimupöördekatsetest.
Asi pöördus pea peale Iraani revolutsiooniga.
Iraan hakkas oma revolutsiooni teistesse maadesse eksportima,
eelkõige šiiitde kantsi Liibanoni.
Nüüd on Saudi Araabia ja Iraan vaenlased.
Naftavarude tõttu huvitavad nad ameeriklasi,
kes võtsid Pärsia lahel brittide koha.
Liibanon on poliitiliste dünastiate maa:
Gemayelid, Frangieh'd, Jumblattid ...
Walid Jumblatti lugu on hästi teada.
Süüria dünasta rajaja Hafez al-Assad
ütles talle:
"Sellel toolil istus teie isa Kamal, enne viimasele teekonnale lahkumist."
Sel reisil tegid Assadi saadikud Kamalile atentaadi.
Alati on selliseid varjatud ähvardusi.
Ka Rafik ja Saad al-Hariri teadsid oma ameti ohte.
Viimastel aastatel oleme jälginud käepikendussõdu eelkõige Süürias.
Paljud neist on saanud alguse Liibanonis.
Eri rühmitustel on omad relvajõud,
kel on omad liitlased ja kaitsjad.
Liibanoni erinevate huvide ja jõudude tasakaal on alati õrn olnud.
Saad al-Hariri otsis seda tasakaalu, seda teatud suunda pöörates.
Tema toetajaile Saudi Araabias tegi muret see,
et võimutasakaal ei näi toimivat.
Ta tegi koostööd Iraani ja Hezbollah'ga.
See näis liialdusteni minevat.
Ta ei saanud sellest Liibanonis rääkida.
Ta pidi minema, teadmata, kas ta naaseb või ei.
Ta kuulutas saudide televisioonis, et ta ei kontrolli mängu.
Nagu Süüriagi saatus pole süürlaste käes,
pole ka Liibanoni saatus liibanonlaste käes.
Saudi Araabia ja Iraani suhted on kaua pingelised olnud.
Ometi püüavad nad aeg-ajalt ühist keelt leida.
Mõne kuu eest tundus, et on võimalik kompromiss leida,
kuid seda ei juhtunud.
Nüüd on see võimatu, kuna põhiprobleemid jäävad.
Iraan ja Hezbollah on Süüria sõja võitjad,
Süüria valitsuse kõrval.
Saudi Araabia viimastest sammudest hoolimata?
Jah. Probleemid on ületamatud.
Olukorda ei muuda isegi kompromissid.
Olulisim faktor neis arengutes
on Washingtoni saadetud sõnum.
Esimest korda toetati selgeil sõnul saudide strateegiat Iraani vastu.
Lisan siia arengu, mida pole sellega otseselt seostatud:
välisminister Tillersoni katse tuua kokku saude ja Iraagi valitsust.
Ta püüdis tõmmata Iraaki eemale Iraani leerist,
vähemalt erapooletuks, kui mitte liitlaseks.
Saudidel on kasutamiseks vajalikke ressursse, mida iraaklased vajavad.
Saudide varud on vähenenud, kuid on siiski märkimisväärne.
USA valitsuse järjepidevus on küsitav,
kuid otsustavad tegijad on vaid McMaster ja Tillerson,
kel on teatud mõttes saudi taust,
kuna Exxoni tegevjuht ja CENTCOMi ülem
on tingimata saudi-meelsed.
20 aasta eest oleks selline valitsus Iisraelile muret tekitanud.
Täna on Iisrael ja Saudi Araabia silmitsi ühise väljakutsega.
Kas USA toetab saudide strateegiat või on ta ise selle osa?
USA toetab saudide strateegiat.
President Trumpil näivad olevat soojad tunded
Saudi Araabia suhtes
pärast visiiti sinna ja osalust kuulsal tantsupeol.
Ta peab end ehk Roosevelti järeltulijaks.
Roosevelt kohtus ju Ibn Saudiga USS Quincy pardal.
Trump on selgelt Iraani vastu ja pooldab saude.
Saame näha, millised viljad on sellel Liibanoni poliitikas.
Liibanoni poliitika töötab kuue-aastaste tsüklitena.
President valitakse iga kuue aasta tagant.
Seepärast sekkusid 1958. a ameeriklased,
süürlased 1976 ja iisraellased 1982,
et aidata presidendiks Bachir Gemayel,
kuid süürlased tegid talle atentaadi.
Hariri toetas alles hiljuti Michel Aouni kandidatuuri presidendiks,
kuigi Aouni toetab Hezbollah.
Liibanonis on omapäraseid liitlusi.
On kõnekas, et ta läks äkitselt Riyadhi oma tagasiastumisest teatama,
nagu oleks loovutanud oma ameti oma rahva asemel saudidele.
Vaid mõni päev enne al-Hariri tagasiastumisteadet
kuulutas Saudi Araabia Pärsia lahe asjade minister Thamer al-Sabhan,
et Hezbollah on terrorirühmitus, mille toetamist tuleb karistada.
Dr Boms, kas see jõuline seisukoht
ennustas Saad al-Hariri lahkumist
ja Saudi Araabia teisi meetmeid
Iraani nõrgendamiseks ja ta võimupürgimuste takistamiseks?
Sundides al-Hariri lahkuma,
püüavad saudid muuta Liibanoni võimutasakaalu.
Seal on järgmise aasta mais valimised.
Saudidele on problemaatiline,
et Hezbollah on muutumas Liibanoni valitsuse lahutamatuks osaks.
Eurooplased isegi ei pea Hezbollah't terrorirühmituseks.
Eelmine nädal kohtusid Europarlamendi esindajad
Liibanonis Hezbollah' juhi šeik Nasrallah'ga.
Iisraelis, Saudi Araabias ja USAs kõlab see veidralt.
Saudid ütlevad nüüd, et see peab lõppema.
Seepärast rõhutasid nad, mis Hezbollah' tegelikult on.
Ka Euroopa ja USA kindralid
on nüüd Hezbollah' tegevust valgustanud.
Saudid räägivad, et Iraan on saatnud Hezbollah' eksperte Jeemenisse.
Hezbollah on Iraani käepikendus ja saudid kannatavad selle eest.
Saudid loodavad, et see pealesunnitud kriis
viib Liibanonis poliitilise võimu vahetumiseni.
Nende katsed võivad ebaõnnestuda.
Poliitilised tingimused ei pruugi tingimata muutuda.
Lahkumisavaldust pole veel heaks kiidetud.
Kuna peaminister on välismaal,
on olukorra arenemist raske ennustada.
Minister Thamer al-Sabhan ütles kanalil Al Arabiya,
et Liibanoni valitsus on sõjas Saudi Araabiaga,
kuna lubab terrorirühmitusel oma valitsuses osaleda.
Pärsia lahe araabia nõukogu määratles Hezbollah
terrorirühmituseks.
Milline väljakutse on see Liibanoni valitsusele ja Iraanile?
Iraan on võidelnud edukalt ISISega
ja seetõttu Liibanonis kuulsust kogunud.
Nüüd on muutunud Saudi Araabia hoiak.
Saudi Araabia karistas Liibanoni valitsust juba mullu,
kui lõpetas toetuse
Liibanoni armeele.
Neli miljardit dollarit.
Isegi Iisrael ei saa USA-lt nii suuri summasid.
Saudid peatasid selle, et edastada sõnum.
Ma ei tea, mida nad nüüd plaanivad.
Ehk algavad uuesti läbirääkimised.
Ma ei tea, kas on võimalik lepinguni jõuda.
Ka Süüria sündmused mõjutavad Liibanoni olukorda.
Näib, et iraanlased jäävad Süüriasse pikaks ajaks.
Hezbollah on seal nii kaua, kui tal lastakse olla.
Kui Iraani, Iraagi, Süüria ja Liibanoni koridor on lahti,
saab Hezbollah' kaasaegseid relvi lisaks neile,
mida valmistatakse Süüria ehitatud tehastes
Süürias ja Liibanonis.
Hezbollah kogub jõudu. Ta on saanud Süüriast sõjakogemust.
See tekitab muret Iraani ja Hezbollah' vastastele.
Kui Hezbollah' võitlejad arvavad,
et Süürias takuste mässulistega võideldes saadud kogemus
on andnud neile vilumuse sõjaks Iisraeli vastu,
on nad rumalamad kui arvasime.
Usun, et nad siiski teavad,
et neid kaht ei saa võrrelda.
Alates 2006. a eksisteeriv heidutus on veel piisavalt jõuline.
Hezbollah võib leida end Liibanoni uues olukorras nurka surutuna.
Olukord on ettearvamatu.
USA ja Saudi Araabia Iraani-vastane poliitika,
Liibanoni ebastabiilsus ja Süüria muutlik olukord
nõuavad meilt selget heidutusprofiili.
Venemaa on Assadile selgeks teinud,
et tal oleks ohtlik end ainult Iraanile pühendada.
Iraani ülemjuhi Ali Khamenei nõunik
kuulutas Liibanoni ja Süüriat külastades,
et Süüria valitsus peab nüüd koos Hezbollah' ja Iraaniga
vallutama Raqqa tagasi USA toetatud vägedelt
ehk Süüria Demokraatlikelt Jõududelt, kes koosnevad peamiselt kurdidest.
Esimest korda räägib Iraan nüüd otsesest konfliktist
USA toetatud jõududega.
Mida tähendab see Liibanonile, Iisraelile ja Saudi Araabiale?
Kui see pole ainult tühi kuulutus,
räägib see murettekitavast pöördest.
Just siis, kui koalitsioonil õnnestus Raqqa tagasi vallutada
ja ISISe üle selge võit saada,
hakkavad liitlased teineteise vastu võitlema.
Mujal nad juba teevadki seda, näiteks Mosulis ja Kirkukis.
See võib sundida USA Süürias rohkem sekkuma.
Trumpi valitsuses on neid,
kes nõuavad USA taandumist pärast ISISe vastase sõja lõppu.
Teised aga nõuavad sinna maavägede saatmist,
kes teab kui kauaks.
Sellega on seotud Saudi Araabia.
Saudidel, eriti Muhammed Bin Salmanil
on uus, aktiivne poliitika.
Nii hoogsat tegevust pole kaua aega nähtud.
Mõne päeva eest algas uus blokaad Jeemenile,
kui Riyadhi oli rakett tulistatud.
Varem võitlesid saudid Qatariga.
Nad on teinud teisigi samme
diplomaatia, majanduse ja julgeoleku vallas.
Saudi Araabiat tuntakse majandushiiglase,
kuid sõjalise kääbusena.
Teised, näiteks Egiptus, on pidanud teda aitama.
Nüüd on saudide poliitika muutunud
ja tema kõrvale on tõusnud Iisrael.
Maadel on kaks ühist vaenlast: Iraan ja Hezbollah.
Dr Boms,
kas Venemaa laseb Iraanil oma tahtmist teha,
eriti kui ohus on palju tööd nõudnud koostöö USAga
seoses Süüria turvatsoonidega?
See mõjutab ju Venemaa huve Süürias.
Venemaa ja Iraani huvid
ei kattu Süürias,
ja veel vähem Liibanonis.
Venemaal on omad majandushuvid ja hegemooniapürgimused.
Erinevalt USAst tahab ta Lähis-Idas suurjõuks jääda.
Kui Iraan püüab sama,
ning vihastab välja saudid ja tõmbab kaasa ameeriklased,
ei ole see tõesti Venemaa huvides.
Venemaa tahab kindlustada oma mõjuvõimu.
Venemaa näib keskenduvat hetkel Süüriale.
Ta laseb vaenlastel omavahel Liibanonis võidelda.
Süüria huvid on talle tähtsamad.
Professor Kam, kuidas sobib siia valemisse Iisrael?
Nagu öeldud, Iisrael toetab saude, kuid ees on mitmeid väljakutseid.
Iisrael tahab saudidega kulisside taga koostööd teha.
Iisrael tahab siiski endiselt Süüria sõjast eemale jääda.
Dr Lerman, kas on nii?
Iisrael ületas selle piiri äsja esimest korda,
vähemalt retoorika tasemel.
Ta rääkis kohalikust sekkumisest, tegelikult valitsuse poolel,
täiesti õigustatud põhjustel Iisraeli druuside kaitseks.
Ometi räägib see sellest,
et Iisrael pole enam Süüria sündmuste eest kaitstud.
Tähtsaim sõnum tuleb kaitseminister Liebermanilt -
kui mingid alad satuvad Iraani kätte,
hoiab Iisrael selle jõuga ära.
See on sõnum Putinile:
"Sinu kaitsealune Assad, kelle sa päästsid, kaotab kõik,
ja raisku lähevad ka sinu investeeringud,
kui ta pühendub Iraani huvidele."
See on brutaalne, kuid selle mõte on ära hoida vastavasuunaline areng.
Lermani ja Liebermani sõnad on karmid,
kuid iisraellasi ei huvita
uued seiklused Liibanonis või Süürias,
kui lõpptulemus pole teada.
Iisraellased on rahuliku eluga ära harjunud.
Ennetamist pole enam vaja. Iraan on juba seal.
Kui Iisrael alustab sõda,
ootab valitsust pärast uurimiskomisjon.
Kõik sõltub Putinist.
Isegi keskmise suurusega maa nagu Suurbritannia peaminister
pole ema Theresa, vaid Theresa May.
Sarnaselt naaberkultuuri näite Vlad Teivastajaga
pole ka Putinil Iraani suhtes eriti õrnu tundeid.
Ta ei harrasta heategevust,
vaid tegutseb Iraani vastu, kui Venemaa huvid seda nõuavad.
Saateaeg on otsakorral. Palun lõpukommentaare!
Kui kogutakse rakette, siis mingil hetkel neid ka kasutatakse.
Hezbollah on kogunud rakette, relvi ja kogemust nende kasutamises.
See on samm lähemal etapile,
kus arsenal käiku lastakse.
Iraan pole hetkel huvitatud kokkkupõrkest Iisraeliga.
Ta tugevdab positsioone Süürias, Iraagis ja Liibanonis.
Kokkupõrge Iisraeliga võib need hanked ohtu seada.
Olen nõus.
Samas on saudide ja Iraani kriis mängu muutnud.
Kui USA tõesti pühendub saudide toetamisele,
võib tasakaal Lähis-Idas muutuda.
Heidutus on kaheteraline mõõk.
Iisrael on heidutanud Hezbollah't,
kuid pole julgenud peatada Hezbollah' raketivarumist.
Kui Hezbollah saab täpsemaid relvi, tekib konflikt.
Aitäh, dr Boms, hr Oren, prof Kam ja dr Lerman!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri) või ekraanilolevate kanalite kaudu.
Annetada saab ka PayPali kaudu.
Jeruusalemma Stuudio valmib tänu annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri