Tervetuloa Jerusalem studioon!
Lähi-idän kaaoksessa -
Israel on onnistunut välttämään -
joutumasta alueen konfliktien uhriksi.
Juutalaisvaltio on sopinut koordinointimekanismeista -
rajojensa takana toimivien osapuolten kanssa -
ja valmistautunut eri uhkia vastaan merkittävin puolustustoimenpitein.
Israelin valmiuksista keskustelevat -
reservin prikaatinkenraali Jossi Kuperwasser, -
Jerusalemin poliittisesta tutkimuskeskuksesta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja professori Hillel Frisch, -
Begin-Sadat-keskuksen Lähi-idän asiantuntija Bar Ilanin yliopistosta.
Herra Oren, mitä Israel nyt tekee eri uhkien torjumiseksi ennalta?
Israelin puolustusvoimat, -
kuten sen nimikin osoittaa, -
on puolustuksellinen mekanismi.
Israel on status quo -valta.
Se haluaa säilyttää rajansa ja suvereniteettinsa ennallaan.
Sillä ei ole mitään aikeita rajojensa ulkopuolella.
Israelin taktiikka on kuitenkin aina ollut hyökkäävää.
Se ei jää odottamaan, että muut hyökkäävät sen väestökeskuksiin -
ja häiritsevät sen liikekannallepanoa, -
koska 3/4 Israelin maavoimista on reservissä.
Siksi Israel pyrkii torjumaan uhat ennalta.
Nytkin sotien välisenä aikana Israel tekee sellaisia operaatioita.
Suurin osa niistä on salaisia.
Ilmoitusta ei ole tullut Israelilta eikä kohteina olleilta osapuolilta.
Israel rakentaa myös aitoja ja muureja ympärilleen -
estääkseen tunkeutumisen maata pitkin tai maan alta.
Maahan tunkeutuminen pakottaisi Israelin maahyökkäykseen, -
jota se ei halua tehdä.
Israelin ennaltaehkäisevät toimet näyttävät onnistuneen hyvin.
Kenraali Kuperwasser, -
yksi Israelin kohtaamista haasteista on aseiden salakuljetus -
ja hyökkäykset vihamielisiltä alueilta tunneleiden kautta.
Wilayat Sinai on julistanut hyökkäävänsä juutalaisvaltioon.
Se on Isisin Siinain haara.
Samaan pyrkii myös Hamas Gazassa -
ja monet muut Lähi-idän järjestöt ja maat.
Onko Israel strategisesti valmistautunut näihin uhkiin, -
ja miten se rakentaa siihen tarvittavia mekanismeja?
Jatkan siitä, mitä Amir juuri sanoi.
Suurin haasteemme on -
nopean oppimisen haaste.
Lähi-idän tilanteet muuttuvat nopeasti.
Tilanne on nyt aivan toinen kuin silloin, -
kun puolustusvoimat perustettiin.
Niiden on täytynyt mukautua moniin muutoksiin, -
jopa vallankumouksiin.
Mitä nopeammin muutokset ymmärretään ja niihin sopeudutaan, -
sitä paremmin uusiin haasteisiin ollaan valmiita.
Armeija rakennettiin alun perin -
ympäröivien maiden armeijoita vastaan.
Nykyään niiden uhka on merkityksetön.
Nyt haasteena ovat järjestöt, jotka pitävät alueita hallussaan.
Joskus ne ottavat siitä jonkinlaisen vastuun, kuten Hamas, -
ja joskus eivät.
Ne käyttävät erilaisia työkaluja kuin ne armeijan divisioonat, -
joita vastaan ennen taistelimme.
Meidän on opittava nopeasti, koska vastapuolikin oppii nopeasti.
Tämä on kilpailua siitä, kuka oppii nopeimmin.
Olemme tehneet asioita, -
joita viholliset eivät uskoneet meidän tekevän.
Se on tuottanut heille vaikeuksia.
Eräs esimerkki siitä on verrattain yksinkertainen ajatus -
aidan rakentamisesta Gazan rajalle.
Hamas mukautui siihen kaivamalla tunneleita.
Nyt Israel on kehittänyt keinoja tunneleitakin vastaan.
Mikä on Hamasin seuraava siirto?
Meidän on mietittävä sitä nyt ja keksittävä vastaus etukäteen.
Sama koskee Hizbollahin raketteja.
Meidän on kehitettävä edistyksellisiä järjestelmiä -
Hizbollahin uhan torjumiseksi.
Nasrallah uhkailee meitä mahtipontisesti, -
mutta hän tietää, että sodasta voi tulla hänelle vaikeaa.
Hän ei ole panostanut puolustukseen yhtä paljon kuin me, -
joten hän ei pysty torjumaan Israelin hyökkäyksiä.
Mukaudumme siis tarpeen mukaan.
Amerikkalaisten apu on siinä välttämätöntä.
Ilman sitä meillä ei olisi tarvittavia aseita ja työkaluja.
Meidän on oltava koko ajan innovatiivisia ja luovia.
Emme voi jäädä laakereillemme lepäämään.
Professori Frisch, -
Israel on yhä "huvila viidakossa", Ehud Barakin sanojen mukaan.
Kuitenkin, kuten kenraali Kuperwasser sanoi, -
Israel on oppinut ja sopeutunut muutoksiin -
Lähi-idän dynamiikassa, aseistuksessa ja sodankäyntitavoissa.
Tietyt tekijät pysyvät silti samoina.
Yksi niistä on se, -
että hyökkäysvalmiuksia tarvitaan pelotteen aikaansaamiseksi.
Pelote antaa aikaa -
taloudelliseen, teknologiseen ja hengelliseen kehitykseen.
Hyökkäysvalmiudet ylläpitävät pelotetta.
Jos Hamas ja Hizbollah eivät tietäisi, -
että heidän hyökkäyksestään seuraa Israelin kova vastaisku, -
joka aiheuttaa heille kärsimystä, -
he vaivaisivat meitä yhtenään.
Tästä syystä meidän on jatkuvasti kehitettävä hyökkäysvalmiuksiamme.
Hyökkäyksen ja puolustuksen suhde on kuitenkin muuttunut.
Vihollisemme eivät ole niin uhkaavia kuin 1950- ja 1960-luvuilla.
Siksi voimme kehittää puolustusmekanismeja, -
jotka toimivat silloin, kun pelote pettää.
Se on tärkeää, koska pelote pettää aina jossain vaiheessa.
Israelin taisteluvalmius on kehittynyt osittain sisäisistä syistä, -
ilman ulkopuolisten tapahtumien vaikutusta.
Israelin lähdettyä Libanonista vuonna 2000 -
osa palestiinalaisista odotti, -
että Israel lähtisi myös Länsirannalta ja Gazasta.
He yrittivät työntää israelilaiset ulos.
En nyt puhu Ariel Sharonin vetäytymisestä Gazasta.
Israelilaiset yritettiin pakottaa lähtemään.
Se ei onnistunut, -
mutta puolustusvoimien huomio saatiin käännettyä siihen, -
eikä se ollut täysin valmistautunut Libanonin tapahtumiin vuonna 2006.
Viimeisten 11 vuoden aikana häiriötekijöitä ei ole ollut, -
varsinkaan kolmen vuoden takaisen Gazan sodan jälkeen.
Armeija on saanut vakaan puolustusbudjetin, -
monivuotissuunnitelman ja paljon koulutusta.
Sekin kuuluu hyvään hyökkäysvalmiuteen.
Kun viholliset analysoivat Israelin puolustusvoimien kykyä -
taistella nykyään Libanonissa Hizbollahia vastaan -
tai Gazassa Hamasia vastaan, -
he tietävät Israelin olevan parempi kuin 3, 8 tai 11 vuotta sitten.
He eivät itse ole kehittyneet yhtä paljon.
Kenraali Kuperwasser, -
olette johtanut Israelin armeijan tiedustelun tutkimusosastoa.
Se on avainasemassa -
maan puolustus- ja hyökkäysvalmiuksien kehittämisessä.
Mitä sanoisitte Israelin tiedusteluyhteistyöstä -
muiden maiden kanssa?
Julkisuudessa on kerrottu Israelin yhteistyöstä -
Egyptin ja Jordanian kanssa Lähi-idän vakauden puolesta.
Onko se tärkeää Israelin turvallisuudelle?
Tottakai. Eikä se koske vain tiedustelua.
Teemme ystäviemme kanssa laajaa turvallisuusyhteistyötä, -
jonka tärkeä osa tiedustelu on.
Meidän on autettava toisiamme, -
koska taistelemme yhteisiä vihollisia vastaan.
Olemme Lähi-idän koko "pragmaattisen leirin" ystävä.
Nämä maat vastustavat ääriaineksia, -
jotka yrittävät kaataa maansa hallinnon ja tuhota Israelin.
Meidän ei saa antaa näiden radikaalien päästä voitolle.
Autamme pragmaatikkoja taistelussa näitä radikaaleja vastaan, -
esimerkiksi Egyptiä Siinailla.
Syyriassakaan radikaaleille ei saa antaa liikaa jalansijaa, -
esimerkiksi iranilaisille ja heidän liittolaisilleen.
Iran on tietysti kaikkien pääuhka.
Otetaan esimerkiksi Iranin ydinohjelman tilanne.
Tiedusteluyhteistyö esti Irania saamasta ydinasetta.
Se olisi voinut saada sen kauan sitten.
Se on meille merkittävä saavutus.
Samalla olemme kehittäneet valmiuksiamme tiettyjä uhkia vastaan.
Eräisiin muihin uhkiin emme ole vielä löytäneet ratkaisuja, -
esimerkiksi sisäisen terrorin uhkaan.
Valmiutemme ovat kyllä parantuneet, mutta ne eivät vielä riitä.
Siinä on vielä parannettavaa.
Emme myöskään ole löytäneet keinoa Iranin hillitsemiseksi Lähi-idässä.
Iranin ote Lähi-idästä vahvistuu edelleen.
Ruhani puhui siitä juuri tänään.
Hän sanoi, että jos pakotteita lisätään, Iran luopuu ydinsopimuksesta, -
ja että Iranin asema on nyt parempi kuin ennen sopimusta.
Iran on edennyt Lähi-idässä ydinsopimuksen vuosien aikana.
Eräät asiat ovat yhä haastavia Israelin turvallisuuden kannalta.
Niihin täytyy löytyä ratkaisut.
Professori Frisch, kenraali Kuperwasser puhui aiemmin -
Yhdysvaltojen avun tärkeydestä Israelin puolustukselle.
Maat ovat allekirjoittaneet yhteisymmärryspöytäkirjan -
noin 40 miljardista dollarista kymmenen vuoden aikana.
Onko yhteistyö Yhdysvaltojen kanssa, -
ja pienemmässä määrin myös muiden maiden kanssa, -
avainasemassa haasteiden tunnistamisessa -
ja niihin vastaamisessa?
Varmasti. Yhdysvallat on sotateknologian kärkimaa.
Kyse ei ole vain rahoituksesta, -
vaan myös työskentelystä yhdessä.
Itse asiassa rahoitus on toissijainen tekijä.
Israel selviäisi yksinkin nostamalla veroja.
Se ei vaatisi sellaisia summia, joista israelilaiset eivät selviäisi.
Nimenomaan amerikkalainen teknologia ja tietotaito -
on ratkaisevan tärkeää Israelin teknologiselle etulyöntiasemalle.
Suhde on symbioottinen.
Yhdysvallatkin hyötyy yhteistyöstä Israelin kanssa.
Osa kansallisesta voimasta ja sotilaallisesta voimasta -
koostuu ei-mitattavista ominaisuuksista, -
kuten taistelutahdosta, motivaatiosta ja yksimielisyydestä.
Ne eivät juurikaan liity hävittäjien ja panssaridivisioonien lukumääriin, -
vaan pikemminkin komentoprosesseihin.
Esimerkiksi ilmavoimien komentaja Amir Eshel kehitti -
ilmavoimien kykyä iskeä kohteisiinsa -
avaamalla suunnittelun ja tuotannon pullonkauloja.
Se on näet "kohdetehdas".
Tehokkaat prosessit mahdollistavat iskut -
liikkuvaan tai ajallisesti kriittiseen kohteeseen, -
jolloin operaatio nopeutuu.
Tavoitteet on saavutettu -
ennen kuin väestöön tai Ben Gurionin lentokenttään isketään.
Näillä asioilla on todellista merkitystä.
Israel on kehittynyt suuresti sillä alueella viime vuosina.
Uusi ilmavoimien komentaja sanoi, -
että Hizbollah ja muut viholliset eivät tunne Israelin valmiuksia.
He tulevat yllättymään seuraavassa sodassa Israelia vastaan.
Miten suuri pelote Israelilla on?
Hizbollahia vastaan pelote on vahva, -
vaikka he eivät tiedäkään tarkkaan, -
mitä tuleman pitää.
He tietävät Israelin iskevän rajusti.
Hizbollah ei pysty esiintymään "Libanonin puolustajana", -
varsinkin nyt kun se on pitkälle sulautunut Libanonin hallintoon.
Se ei etsi tilaisuutta testata sitä.
Mutta, kuten sanottu, kyseessä on oppimisprosessi.
Hizbollah tekee sen johtopäätöksen, -
että sotaa pitää käydä myös Syyriasta käsin.
Syyriasta pitää tehdä toinen sotatanner.
Vanhoina hyvinä Assadin päivinä Hizbollah ei voinut tehdä sitä.
Nyt Hizbollah miehittää Syyriaa ja valmistelee sitä sotaansa varten.
Siksi iranilaiset rakentavat sinne maa- ja meritukikohtia.
Sieltä käsin voidaan tehdä terrori-iskuja.
En yllättyisi, jos he käyttäisivät niitä myös Jordaniaa vastaan.
Jordanialaiset ovat siitä huolissaan.
Se on Israelille strateginen kysymys.
Pysyykö Jordania Israelin puolustuksellisena puskurina?
Sitä vastaan hyökkääminen on yksi keino heikentää Israelia.
Pelkään heidän käyttävän Syyriaa myös ydinvalmiuksien kehittämisessä.
Syyriassahan ei ole valvontaa.
Ydinsopimuksessa on valtavia aukkoja.
Iran voi siirtää tiedemiehiään Syyriaan, -
samoin kuin pohjoiskorealaiset aikoinaan.
Kukaan ei siellä seuraa heidän tekemisiään.
Ajatus Syyrian muuttamisesta Israelin vastaiseksi rintamaksi -
on nyt uusi strateginen suunta.
Katsokaa, mitä tapahtuu Pohjois-Koreassa!
Pohjois-Korean valmius laukaista pitkänmatkan ohjuksia -
on seurausta siitä, -
että se sai raskaita ja tehokkaita moottoreita -
entisen Neuvostoliiton, ehkä Ukrainan, tehtaista.
Jos he ovat onnistuneet siinä, miksi eivät iranilaisetkin?
He etsivät koko ajan keinoja -
voittaa Israelin oveluudessa.
Meidän on oltava varuillamme.
Tähän liittyen kysymys teille, professori Frisch.
Hamasin ja Iranin viranomaiset tapasivat Beirutissa.
He korostivat Iranin ja Hamasin uudistettua yhteistyötä.
Heidän puheidensa mukaan Hamas on luvannut Iranille, -
että kun Hizbollah ja Iran lähtevät sotaan Israelia vastaan, -
Hamas liittyy niihin ja iskee Israeliin etelästä.
Miten todennäköistä se on?
Niin ei käynyt vuonna 2006, -
kun Hizbollah soti 33 päivää Israelia vastaan.
Hamas ei osallistunut siihen.
Hamasin ja Israelin kolmen taistelukierroksen aikaan -
Hizbollah ei koskaan liittynyt taisteluun Israelia vastaan.
En siis usko niiden yhteistyön yltävän sille tasolle, -
että ne synkronisoisivat operaatioitaan Israelia vastaan.
Gazan väestö vastustaa uutta taistelukierrosta.
Hamas elää sen väestön keskellä.
He tuntevat Hamas-vastaisen ilmapiirin.
Hamas ei voi tehdä sitä yksin.
Huomauttaisin, että Hizbollahkin on heikoilla.
Hizbollah lähestulkoon salailee taistelujaan Syyriassa.
Puoleen vuoteen se ei raportoinut lainkaan -
Syyriassa taistelevista sotilaistaan, -
kuten kansallismielisissä kirjoituksissa on tapana.
Heitä ei esitetty taistelevan urheasti isänmaansa puolesta.
Se on kiusallista heille, -
koska useimmat Libanonin šiiat eivät pidä Syyrian sodasta.
He haluaisivat tulla toimeen sunniväestön kanssa.
He eivät halua uutta sisällissotaa.
Syyrian verenvuodatuksen jälkeen -
he ovat hyvin vastahakoisia uuteen sotaan Israelia vastaan.
Herra Oren, kommentoisitteko molempiin kysymyksiin?
Tuleeko Syyriasta uusi taistelukenttä Israelia vastaan, -
ja onko mainittu yhteistyö mahdollista?
Kenraali Kuperwasser sanoi, -
ettei Syyrian valtavilla aavikoilla -
ole mitään valvontaa, -
mutta hänen tiedustelukollegansa seuraavat kyllä tilannetta.
Kymmenen vuotta sitten Israelin ja USA:n tiedusteluyhteisöt -
löysivät syyrialaisen ja pohjoiskorealaisen laitoksen.
Eivät he tietenkään aina onnistu.
Kysyitte Iranin ja Hamasin yhteyksistä.
Se kertoo Hamasin heikkoudesta enemmän kuin Iranin vahvuudesta.
Sama Hamas-viranomainen torjuttiin Turkissa, -
ja toinen Qatarissa.
Ei Hamasilla ollut muutakaan vaihtoehtoa.
Jos Hamas pystyy toimimaan Iranin johdolla, se tekee sen, -
mutta se on Sisin hallinnon tarkkailussa.
Puhumme yleisellä tasolla, mutta yksilöt vaikuttavat myös.
Israelin nykyinen sotilasjohto, -
kuten esikuntapäällikkö Eizenkot, tai ilmavoimien uusi komentaja -
tai eteläisen maanpuolustusalueen komentaja, -
joka vastaa raja-aidasta ja hyökkäysoperaatioista, -
eivät ole ylimielisiä, eivätkä uhkaile turhia.
Heidän liipaisinsormensa ei ole herkässä, -
mutta tarvittaessa he toteuttavat suunnitelmansa taitavasti.
Vastapuolen on vaikea kuulla heitä, sillä he eivät huuda, vaan kuiskaavat.
Näiden maiden ja järjestöjen perustavoite on joka tapauksessa -
Israelin tuhoaminen.
Pystyykö viha Israelia kohtaan yhdistämään Hizbollahin ja Hamasin -
operatiivisella tasolla, -
vaikka sellaista ei ole ennen tapahtunut?
Tottakai, ovathan ne tehneet yhteistyötä jo pitkään.
Professori Frisch sanoi, etteivät ne ole hyökänneet samanaikaisesti, -
mutta ne ovat jakaneet tietoa, pohtineet ja oppineet yhdessä.
Heidän yhteistyönsä voi laajentuakin.
He eivät vain vihaa Israelia, vaan kiistävät sen olemassaolon oikeuden.
Se sitoo heidät toisiinsa.
Lähi-idän ääriradikaalien ja realististen radikaalien ero on siinä, -
etteivät he aina ole samaa mieltä terrori-iskuista länttä vastaan -
tällä hetkellä.
Kaikki he ovat kuitenkin yhtä mieltä -
terrori-iskuista ja taistelusta Israelin olemassaoloa vastaan.
Siksi kaikki radikaalit ovat meille uhka.
Viimeinen lause?
Itsemurhapommittajia on olemassa, mutta itsemurhakansoja ei.
Eivät he tee kansallista itsemurhaa yrittäessään tuhota Israelin.
Tässä kaikki tänään.
Kiitos, kenraali Kuperwasser, herra Oren ja professori Frisch!
Kiitos katsojille, näkemiin perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.