Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Lähis-Ida kaoses
on Iisraelil õnnestunud vältida
regiooni konfliktide ohvriks sattumist.
Juudiriik on leppinud kokku koordineerimismehhanismides
oma piiride taga tegutsevate pooltega
ja valmistunud erinevate ohtude vastu oluliste kaitsemanöövritega.
Iisraeli valmidustest vestlevad
brigaadikindral reservis Yossi Kuperwasser
Jeruusalemma Avalike Asjade Keskuse Lähis-Ida osakonnast,
TV7 analüütik Amir Oren
ja professor Hillel Frisch,
Bar Ilani Ülikooli Begin-Sadati Keskuse Lähis-Ida ekspert.
Hr Oren, mida Iisrael hetkel teeb erinevate ohtude ennetamiseks?
Strateegiliselt on Iisraeli Kaitsejõud,
nagu näitab nimigi,
kaitsemehhanism.
Iisrael on status quo jõud.
Ta tahab säilitada oma piire ja suveräänsust endisel kujul.
Tal pole mingeid kavatsusi väljaspool oma piire.
Doktriini seisukohast on Iisraelil siiski alati ründav taktika olnud.
Ta ei jää ootama, kuni teised ründavad tema asustuskeskusi
ja häirivad selle mobiliseerimisprotsesse,
kuna 3/4 Iisraeli maavägedest on reservis.
Seepärast püüab Iisrael ohte esimese rünnakuga ennetada.
Praegu, sõdadevahelisel ajal, teeb Iisrael selliseid operatsioone.
Enamik neist on salajased.
Avaldusi pole tulnud ei Iisraelilt ega rünnaku objektiks olnud pooltelt.
Iisrael ehitab ka barjääre ja müüre enda ümber,
et takistada sissetungimist maa pealt või maa alt.
Sissetungimine sunniks Iisraeli maaoperatsioonile teise riiki,
mida ta ei soovi teha.
Iisraeli ennetavad meetmed näivad õnnestunud olevat.
Kindral Kuperwasser,
üks Iisraeli väljakutsetest on relvade salavedu
ja rünnakud vaenulikelt aladelt tunnelite kaudu.
Näiteks Wilayat Sinai on lubanud juudiriiki rünnata.
See on ISISe haru Siinail.
Sama siht on ka Hamasil Gazas
ja paljudel teistel Lähis-Ida rühmitustel ja riikidel.
Kas Iisrael on strateegiliselt nendeks ohtudeks valmis
ja kuidas ehitatakse selleks vajalikke mehhanisme?
Jätkan sealt, kust Amir äsja lõpetas.
Meie peamine väljakutse
on kiire õppimise väljakutse.
Lähis-Ida olukorrad muutuvad kiiresti.
Olukord on nüüd hoopis teine
kui kaitsejõudude loomise ajal.
Nad on pidanud muganduma paljude muutustega,
isegi revolutsioonidega.
Mida kiiremini muutusi mõistetakse ja nendega mugandutakse,
seda kiiremini ollakse valmis uuteks väljakutseteks.
Armee ehitati alguses
naabermaade armeede vastu.
Tänapäeval on nende oht tähtsusetu.
Nüüd on väljakutseks rühmitused, kes territooriume kontrollivad.
Vahel võtavad nad selle eest mingisuguse vastutuse, nagu Hamas,
ja vahel mitte.
Nad kasutavad erinevaid töövahendeid kui armeedivisjonid,
kelle vastu varem võitlesime.
Peame kiiresti õppima, kuna ka vastane õpib kiiresti.
Käib võistlus selle peale, kes õpib kiiremini.
Oleme arendanud ideid,
mida meie vaenlased meist ei uskunud.
See on neile raskusi tekitanud.
Üks näide selle kohta
on suhteliselt lihtne mõte ehitada Gaza piirile barjäär.
Hamas mugandus sellega tunnelite kaevamise teel.
Nüüd on Iisrael arendanud meetmeid ka tunnelite vastu.
Milline on Hamasi järgmine käik?
Peame sellele mõtlema juba nüüd ja vastusega ette valmis olema.
Sama puudutab ka Hezbollah' rakette.
Oleme arendanud kaasaegseid, aktiivseid süsteeme
Hezbollah' ohu tõrjumiseks.
Nasrallah ähvardab meid valjult,
kuid ta teab, et sõda võib talle raskeks minna.
Ta pole panustanud kaitsesse sama palju kui meie,
nii et ta ei suuda tõrjuda Iisraeli rünnakuid.
Mugandume seega vastavalt vajadusele.
Ameeriklaste abi on selles vältimatu.
Ilma selleta poleks meil vajalikke relvi ja töövahendeid.
Peame olema pidevalt innovatiivsed ja loovad.
Me ei saa loorberitele puhkama jääda.
Professor Frisch,
Iisrael on endiselt villa džunglis, nagu ütles Ehud Barak.
Ometi, nagu kindral Kuperwasser ütles,
on Iisrael õppinud ja adapteerunud muutustega
Lähis-Ida dünaamikas, relvastuses ja sõjapidamiskommetes.
Teatud faktorid jäävad siiski samaks.
Üks neist on see,
et rünnakuvalmidusi on vaja heidutuse jaoks.
Heidutus annab teatud rahuaja
majandus-, tehnoloogia- ja vaimseks arenguks.
Rünnakuvõimed säilitavad heidutusvõimet.
Kui Hamas ja Hezbollah ei arvaks,
et nende rünnakule järgneb Iisraeli võimas vasturünnak,
mis neile tõsist kahju tekitaks,
vaevaksid nad meid pidevalt.
Seepärast peame pidevalt arendama oma rünnakuvõimet.
Rünnaku ja kaitse suhe on muidugi muutunud.
Meie vaenlased pole nii hirmutavad kui 1950. ja 1960. aastail.
Seepärast oleme saanud arendada kaitsemehhanisme,
mis astuvad mängu siis, kui heidutus alt veab.
See on tähtis, kuna heidutus veab mingis etapis alati alt.
Iisraeli võitlusvalmidus on arenenud osaliselt sisemistel põhjustel,
ilma väliste sündmuste mõjuta.
Pärast seda, kui Iisrael Liibanonist 2000. a lahkus,
ootas osa palestiinlasi,
et Iisrael lahkub ka Läänekaldalt ja Gazast.
Nad püüdsid iisraellasi välja ajada.
Ma ei räägi praegu Ariel Sharoni hilisemast Gazast taandumisest.
Iisraellasi püüti lahkuma sundida.
See neil ei õnnestunud,
kuid kaitsejõudude tähelepanu õnnestus eemale pöörata
ja see polnud täiesti valmis 2006. a Liibanoni sõjaks.
Viimase 11 aasta vältel pole häirivaid tegureid olnud,
eriti pärast kolme aasta tagust Gaza sõda.
Armee on saanud stabiilse kaitseeelarve,
mitmeaastakuplaani ja palju väljaõpet.
Seegi kuulub hea ründevalmiduse juurde.
Kui vaenlased analüüsivad Iisraeli Kaitsejõudude võimet
võidelda täna Liibanonis Hezbollah' vastu
või Gazas Hamasi vastu,
teavad nad, et Iisrael on palju parem kui 3, 8 või 11 aasta eest.
Nemad aga pole sama palju arenenud.
Kindral Kuperwasser,
olete juhtinud Iisraeli armee luure uurimisosakonda.
Sellel on võtmepositsioon
riigi kaitse- ja ründevalmiduse arendamises.
Mida ütleksite Iisraeli luurekoostöö kohta
teiste maadega?
Avalikkuses on räägitud Iisraeli koostööst
Egiptuse ja Jordaaniaga Lähis-Ida stabiilsuse säilitamiseks.
Kas see on tähtis Iisraeli julgeolekule?
Muidugi. Ja see ei puuduta üksnes luuret.
Teeme sõpradega ulatuslikku julgeolekukoostööd,
mille tähtsaks osaks on luure.
Peame üksteist aitama,
kuna võitleme ühiste vaenlaste vastu.
Oleme kogu Lähis-Ida nö pragmaatilise leeri sõbrad.
Need riigid võitlevad radikaalsete elementidega,
kes püüavad kukutada nende valitsusi ja hävitada meid.
Me ei saa lasta neil radikaalidel võidule pääseda.
Aitame pragmaatikuid võitluses radikaalide vastu,
näiteks Egiptuse Siinail.
Ka Süürias ei saa radikaalidele liiga palju maad anda,
näiteks iraanlastele ja nende liitlastele.
Iraan on muidugi peamine oht, kelle vastu kõik võitlevad.
Võtame näiteks olukorra Iraani tuumaprogrammiga.
Luurekogukond takistas Iraani tuumarelva saamast.
Ta oleks võinud saada selle juba kaua aega tagasi.
See on meile oluline saavutus.
Samas oleme parandanud valmidusi teatud ohtude vastu.
Me pole veel leidnud lahendusi teatud teiste ohtude suhtes,
näiteks siseterrorismi suhtes.
Meie positsioon on küll paranenud, kuid see pole veel piisavalt hea.
Meil on siin veel paranemisruumi nii luure kui lahingutegevuse osas.
Samuti pole me leidnud vahendit Iraani vaoshoidmiseks Lähis-Idas.
Iraani haare regioonis üha tugevneb.
Rouhani rääkis sellest just täna.
Ta ütles, et kui sanktsioone lisatakse, loobub Iraan tuumalepingust,
ja Iraani positsioon on nüüd parem kui enne lepingut.
See tähendab, et Iraan on Lähis-Idas tuumalepingu aastail edasi arenenud.
Teatud asjad on Iisraeli julgeoleku seisukohast endiselt väljakutseks.
Neile tuleb lahendus leida.
Professor Frisch, kindral Kuperwasser rääkis varem
USA abi tähtsusest Iisraeli kaitsele.
Riigid on allkirjastanud teineteisemõistmismemorandumi
ca 40 miljardi dollari ulatuses kümneks aastaks.
Kas koostööl USAga,
ja väiksemas mastaabis ka teiste maadega,
on võtmeroll väljakutsete identifitseerimises
ja neile vastamises?
Kindlasti. USA on sõjatehnoloogia juhtriik.
Asi pole üksnes rahastuses,
vaid ka koos töötamises.
Tegelikult on rahastus teisejärguline.
Iisrael saaks ka üksi hakkama, kui makse tõstaks.
See ei nõuaks selliseid summasid, millega iisraellased hakkama ei saaks.
Just USA tehnoloogial ja oskusteabel
on otsustav tähtsus Iisraeli tehnoloogilisele edumaale.
Suhe on sümbiootiline.
Ka USA saab koostööst Iisraeliga kasu.
Osa rahvuslikust ja sõjalisest jõust
koosneb mittemõõdetavatest omadustest
nagu võitlustahe, motivatsioon ja üksmeel.
Need pole kuidagi seotud hävitajate ja soomusdivisjonide arvudega,
vaid pigem juhtimisprotsessidega.
Näiteks arendas õhujõudude ülem Amir Eshel
õhujõudude võimet sihtmärke tabada,
avades planeerimise ja tootmise pudelikaelu.
Tegemist on sihtmärkide tehasega.
Tõhusad protsessid võimaldavad rünnakuid
liikuvate või ajaliselt kriitiliste objektide pihta,
mis kiirendab operatsiooni.
Eesmärgid on saavutatud
enne kui rünnatakse rahvastikku või Ben Gurioni lennuvälja.
Need asjad on tõelise tähtsusega.
Iisrael on selles vallas viimastel aastatel palju arenenud.
Uus õhujõudude ülem ütles,
et Hezbollah ja teised vaenlased ei tunne Iisraeli valmidusi
ja saavad järgmises sõjas Iisraeli vastu üllatuse osaliseks.
Kui suur heidutusjõud Iisraelil on?
Hezbollah' vastu on heidutusjõud üsna suur.
Kuigi nad ei tea täpselt, mida oodata,
teavad nad, et Iisrael vastab karmilt.
Hezbollah ei suuda esineda Liibanoni kaitsjana,
eriti nüüd, kui nad on sügavale Liibanoni valitsusse sulandunud.
Nad ei otsi võimalusi Iisraeli proovile panemiseks.
Aga, nagu öeldud, tegemist on õppimisprotsessiga.
Hezbollah teeb sellest järelduse,
et sõda tuleb pidada ka Süüria poolelt.
Süüriast tuleb teha teine sõjatanner.
Vanadel headel Assadi päevadel ei saanud Hezbollah' seda teha.
Nüüd vallutab Hezbollah Süüriat ja valmistab seda ette oma sõjaks.
Seepärast ehitavad iraanlased sinna maa- ja merebaase.
Sealtkaudu võidakse terrorirünnakuid teha.
Ma ei üllatuks, kui nad kasutaksid neid ka Jordaania vastu.
Jordaanlased on seepärast mures.
See on Iisraelile strateegiline küsimus.
Kas Jordaania jääb Iisraeli kaitsepuhvriks?
Selle ründamine on üks võimalus Iisraeli nõrgendamiseks.
Kardan, et nad kasutavad Süüriat ka tuumavalmiduste arendamiseks.
Süürias ju järelvalvet pole.
Tuumalepingus on suuri auke.
Iraan võib kolida oma teadlased Süüriasse,
nagu kunagi põhjakorealased.
Keegi ei jälgi seal nende tegevust.
Mõte Süüria muutmisest Iisraeli-vastaseks rindeks
on nüüd uus strateegiasuund.
Vaadake, mis Põhja-Koreas toimub!
Põhja-Korea valmidus tulistada pikamaarakette
on selle tagajärg,
et ta sai raskeid ja tõhusaid mootoreid
endistest NSVL-i, võimalik et Ukraina tehastest.
Kui see neil õnnestub, miks siis mitte iraanlastelgi?
Nad otsivad pidevalt võimalusi
Iisraeli üle trumpamiseks.
Peame valvel olema.
Sellega seoses küsimus teile, prof Frisch.
Hamasi ja Iraani ametnikud kohtusid Beirutis.
Nad rõhutasid Iraani ja Hamasi uuendatud koostööd.
Nende juttude järgi on Hamas lubanud Iraanile.
et kui Hezbollah' ja Iraan Iisraeli vastu sõtta lähevad,
ühineb nendega ka Hamas ja ründab Iisraeli lõunast.
Kui tõenäoline see on?
Seda ei juhtunud 2006. a,
kui Hezbollah 33 päeva Iisraeli vastu sõdis.
Hamas selles ei osalenud.
Hamasi ja Iisraeli kolme võitlusraundi ajal
ei ühinenud Hezbollah kordagi võitluses Iisraeli vastu.
Seega pean ebatõenäoliseks, et nende koostöö jõuaks tasemele,
kus Iisraeli vastu toimuksid sünkroniseeritud operatsioonid.
Kuna Gaza rahvas on uue võitlusraundi vastu.
Hamas elab selle rahvastiku keskel.
Nad tajuvad Hamasi-vastast õhustikku.
Hamas ei saa seda üksi teha.
Märgiksin samuti, et ka Hezbollah on nõrgas seisus.
Hezbollah peaaegu varjab oma lahinguid Süürias.
Pool aastat ei raporteeritud kordagi
oma Süürias võitlevate sõdurite kohta,
nagu patriootlikes kirjutistes kohane.
Neid ei esitletud vapralt isamaa eest võitlemas.
See on neile piinlik,
kuna enamikule Liibanoni šiiitidest ei meeldi Süüria sõda.
Nad tahaksid sunniitidest rahvaga läbi saada.
Nad ei taha uut kodusõda, nagu 1975.-1990. a.
Nii et Süüria verevalamise järel
on nad väga vastumeelsed uue sõja suhtes Iisraeliga.
Hr Oren, kas kommenteeriksite mõlemat küsimust?
Kas Süüriast võib saada uus võitlustanner Iisraeli vastu,
ja kas mainitud koostöö on võimalik?
Kindral Kuperwasser ütles,
et Süüria tohututes kõrbedes
pole mingit järelvalvet,
kuid tema luurekolleegid püüavad olukorda siiski jälgida.
Kümne aasta eest leidsid Iisraeli ja USA luurekogukonnad
Süüria ja Põhja-Korea tehase.
Alati see neil muidugi ei õnnestu.
Küsisite Iraani ja Hamasi sidemete kohta.
See räägib pigem Hamasi nõrkusest kui Iraani tugevusest.
Sama Hamasi ametnik tõrjuti ära Türgis
ja teine Qataris.
Hamasil polnud kuhugi mujale minna.
Kui Hamas saab tegutseda Iraani juhtimisel, ta teeb seda,
kuid seda siiski Sisi valitsuse valvsa silma all.
Rääkisime üldisel tasandil, kuid asju mõjutavad ka isiksused.
Iisraeli praegune armeejuhtkond,
nagu peastaabiülem Eizenkot või õhujõudude uus ülem,
või Lõuna keskväejuhatuse ülem,
kes vastutab piiritara ja rünnakuoperatsioonide eest,
pole upsakad ega ähvarda asjata.
Nad ei kiirusta päästikule vajutama,
kuid vajadusel teostavad oma plaanid osavalt.
Vastasel on neid raske kuulda, sest nad ei karju, vaid sosistavad.
Nende maade ja rühmituste põhieesmärk on igal juhul
Iisraeli hävitamine.
Kas viha Iisraeli vastu suudab ühendada Hezbollah ja Hamasi
operatiivsel tasandil,
isegi kui seda pole varem juhtunud?
Muidugi. Nad on ju varem kaua aega koostööd teinud.
Prof Frisch ütles, et nad pole samal ajal rünnanud,
kuid nad on jaganud infot, koos arutanud ja õppinud.
Nende koostöö võib ka laieneda.
Nad mitte üksnes ei vihka Iisraeli, vaid eitavad tema olemasoluõigust.
See ühendab neid.
Lähis-Ida ultraradikaalide ja realistlike radikaalide vahe on selles,
et nad pole alati ühel nõul terrorirünnakute suhtes Lääne vastu
praegusel ajahetkel. Kõik on siiski ühel nõul
terrorirünnakute suhtes ja võitluses Iisraeli olemasolu vastu.
Seepärast kujutavad kõik radikaalid meile ohtu.
Viimane lause.
Eksisteerivad enesetapupommitajad, kuid mitte enesetapurahvad.
Nad ei tee rahvuslikku enesetappu, püüdes Iisraeli hävitada.
See on tänaseks kõik.
Aitäh, kindral Kuperwasser, hr Oren ja professor Frisch!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägid äsja Jeruusalemma Stuudiot.
Kui pead saadet sisukaks, võid toetada TV7 Jeruusalemma tööd.
Helista 900 1777 (kõne hind 7 euri) või kasuta ekraanilolevaid kanaleid.
Annetada saab ka PayPali kaudu.
Jeruusalemma Stuudio valmib tänu sinu annetusele.
Tõlge: Monika Jaaguri