Tervetuloa Jerusalem studioon!
Vuoden 1973 öljykriisin aikaan -
OPEC määräsi Israelia tukevat maat öljynvientikieltoon.
Boikotti kesti noin viisi kuukautta.
Jerusalemin oli pakko pyrkiä energiaomavaraisuuteen -
ja vahvistamaan kansainvälistä asemaansa.
Tamarin ja Leviatanin suurten kaasuvarantojen löydyttyä -
Israelin energiariippuvuus on vähentynyt merkittävästi.
Se on muuttunut tuontimaasta -
merkittäväksi toimijaksi kansainvälisillä kaasumarkkinoilla.
Tästä keskustelevat Amir Foster, -
Israelin kaasu- ja öljyteollisuusliiton strategia- ja tutkimusjohtaja, -
analyytikkomme Amir Oren, -
Paula Slier, Russia Todayn Lähi-idän toimiston johtaja, -
sekä taloustieteen professori Eitan Sheshinski -
Heprealaisesta yliopistosta.
Herra Oren, antaisitteko lisänäkökulmia tähän aiheeseen?
En kilpaile vieressäni istuvien alan asiantuntijoiden kanssa, -
vaan lisään uuden ulottuvuuden, -
josta kuulin EU-kokouksessa Brysselissä.
Tämä on Israelille lupaava ala -
Israelin muihin kaupallisiin rintamiin verrattuna.
Euroopan unioni oli alun alkaen nimenomaan kauppayhteisö, -
mutta nyt sillä on kaksi ristiriitaista näkökulmaa, -
poliittinen ja kaupallinen.
Niitä johtavat erilliset viranomaiset, -
kauppapolitiikan pääjohtaja ja ulkopolitiikan korkea edustaja.
Kauppapolitiikan johtaja haluaisi mahdollisimman paljon kauppaa.
EU:n kauppatase on positiivinen.
EU:n vienti Israeliin on 20 miljardia euroa vuodessa.
Sen tuonti on vain 13 miljardia euroa.
Se haluasi tämän tilanteen jatkuvan.
Se käy kauppaa myös palestiinalaishallinnon kanssa.
Sitä vastoin ulkopolitiikan väki Federica Mogherinin johdolla -
haluaisi rajoittaa kauppaa tuotteiden alkuperän perusteella.
Tästä syystä -
Israelin kauppa Venäjän ja Turkin kanssa on yksinkertaisempaa.
Se perustuu vain kaupallisiin näkökohtiin, -
varsinkin Israelin korjattua välinsä Turkin kanssa viime vuonna.
Niinpä energiaministeri Steinitz solmi Turkin kanssa sopimuksen -
putkilinjan rakentamisesta Turkin kautta Eurooppaan.
Sitä kuitenkin vasta harkitaan. Kypros olisi toinen vaihtoehto.
Professori Sheshinski, -
vuoden 1973 öljykriisistä on kulunut pitkä aika.
Silti Israel pienenä maana pyrkii yhä hajauttamaan markkinoitaan, -
kehittämään energiaomavaraisuuttaan -
ja vientiään muihin maihin.
Millainen on Israelin asema tällä hetkellä?
Kääntäisin asetelman päälaelleen.
Minusta Eurooppa on se, -
joka pyrkii hajauttamaan lähteitään.
Israel on omavarainen sisäisen kaasunkulutuksensa kannalta.
Siitä tulee kaasunviejä, -
vaikka varannot eivät ole Pohjanmeren öljyvarantojen luokkaa.
Eurooppa on riippuvainen Venäjän kaasusta, -
ja se pyrkii monipuolistamaan lähteitään.
Sillä on vaikutusta Israelin asemaan.
Israelin kaasumarkkinat ovat käännekohdassa.
Alalla oli ennen monopoli, mutta nyt sitä hajautetaan.
Eräät yhtiöt ovat tehneet hallituksen kanssa sopimuksen, -
jonka mukaan ne pienentävät osuuksiaan kaasukentillä.
Toimijoita on jatkossa kolme, -
ja useampiakin, mikäli uusia kenttiä löydetään.
Ne ovat Tamar, Leviatan -
ja kreikkalaisyhtiön ostama suhteellisen pieni Karish & Tanin.
Israel on antanut sille urakkasopimuksia, -
joita ilman kehittämistyötä ei voisi aloittaa.
Siksi Israel tarjosi sopimuksia yksityisten voimaloidensa kanssa.
Israelin kaasumarkkinat alkavat nyt suuntautua vientiin.
Israel on allekirjoittanut aiesopimuksia Kreikan ja Italian kanssa.
Ne ovat kuitenkin aika kaukaa haettuja.
Turkki on niitä merkittävämpi ja lupaavampi reitti Eurooppaan.
Egyptin kaksi nesteyttämöä seisovat tyhjinä.
Ne eivät ehkä ole pitkäaikainen ratkaisu -
Zohrin öljykenttälöydön vuoksi.
Egyptin nesteyttämöt ovat lyhytaikainen ratkaisu, -
mutta pitkällä aikavälillä vienti Turkin kautta -
on Israelille strategisesti paras vaihtoehto.
Se on helppo toteuttaa ja lyhyt matka -
verrattuna Kreikan ja Italian 2500 kilometriin.
Myös turkkilainen Kypros on siinä mukana.
Se ei ole helppoa, mutta se on taloudellisesti kannattavaa.
Paula Slier, -
kuten sanottu, EU pyrkii monipuolistamaan kaasunlähteitään -
vähentääkseen riippuvuutta Venäjästä.
Se antaa Israelille mahdollisuuden astua Euroopan kaasumarkkinoille.
Israel voi siis jossain määrin haastaa Venäjän -
ja saada siten vaikutusvaltaa Euroopassa.
Venäjä on viime vuosina osoittanut mielenkiintoa -
esimerkiksi Tamarin kenttää kohtaan.
Se allekirjoitti siitä aiesopimuksen vuonna 2013, mutta se ei toteutunut.
Myöhemmin se kiinnostui Leviatanin kaasuvarannosta, -
mutta Yhdysvallat sai Israelin peräytymään siitä.
Onko Venäjä huolissaan Israelin kaasuvarannoista?
On varmasti.
Työskentelen -
Venäjän valtiollisella kanavalla.
Olemme keskustelleet siitä, -
miten tämä vaikuttaa Venäjän kaasunvientiin Eurooppaan.
Venäjä on käyttänyt kaasunvientiä poliittisena aseena.
Ukrainan kriisissä Venäjä sulki kaasuhanat Ukrainaan.
Se vavisutti koko Eurooppaa.
Sillä on siis poliittisiakin seurauksia.
Venäjä kärsii yhä pakotteiden vaikutuksista -
ja kansainvälisestä eristämisestä.
Se ei haluaisi heikentää kaasun- toimittajan asemaansa Euroopassa.
Mielenkiintoinen kysymys on, -
millainen poliittinen vaikutus kaasunviennillä on Israelille?
Pääseekö Eurooppa vaikuttamaan enemmän Israelin politiikkaan, -
vai tapahtuuko päinvastoin?
Joutuuko Eurooppa harkitsemaan boikottiaan uudelleen, -
jos se turvautuu Israelin kaasuun?
Tuomitseeko se sitten enää Israelia niin kärkkäästi?
Eurooppa hakee muita kaasunlähteitä osittain siksi, -
että se ei pidä Venäjän politiikasta.
Herra Foster, miten merkittäviä Israelin kaasulöydöt ovat?
Israelin näkökulmasta ne ovat valtavia.
Kaasua on löydetty enemmän kuin mitä tarvitsemme kymmeniin vuosiin.
Israelin kaasumarkkinat -
ovat kehittyneet nopeasti.
Nykyään maakaasu kattaa 33 % Israelin primäärienergiasta.
Se on kasvanut ällistyttävän paljon kymmenessä vuodessa.
Seuraavan kymmenen vuoden kuluessa maakaasun osuus -
kasvaa luultavasti 50―60 prosenttiin.
Se on hämmästyttävää.
Jos Israel kehittää nyt kaasunetsintää, -
sen täytyy etsiä kaasunvientikohteita.
Niitä täytyy etsiä ensimmäiseksi lähiympäristöstä.
Egyptin kaasuvarat tuskin riittävät sen sisäiseen kulutukseen -
Zohrin löydöstä huolimatta.
Egyptin käytössä olevat kaasuvarat ovat ehtymässä, -
joten se tarvitsee lisää kaasua nesteyttämöihinsä.
Turkissa puolestaan 80 prosenttia kaasusta -
tulee Venäjältä ja Iranista.
Se on Turkille ongelma, ja se haluaa hajauttaa lähteitään.
Sielläkin on siis kysyntää Israelin kaasulle.
Mitä Eurooppaan tulee, -
kaasuvaramme eivät riitä Venäjän haastamiseen.
Pystymme myymään 8―10 miljardia kuutiota vuodessa, -
kun taas Venäjä myy ehkä 200 miljardia kuutiota.
Strategisesti on kuitenkin merkittävää, -
että koko itäisen Välimeren alueella -
on hyvät mahdollisuudet tehdä uusia kaasulöytöjä.
15―20 vuoden kuluttua ehkä voimmekin kilpailla määrissä -
yhdessä Egyptin ja Kyproksen kanssa.
Koko sen alueen täytyykin tehdä yhteistyötä.
Herra Oren, panisitteko järjestykseen kuulemiamme asioita?
Kertoisitteko myös tämän tärkeän aiheen poliittisista näkökulmista?
Tarkoitatte siis strategisia näkökulmia.
Ennen sanottiin, -
että vesi on yksi arabien ja Israelin sotien motiiveista.
Se on tietysti tunnettu tosiasia, -
mutta energiakin on ollut eräs piilevä tekijä Israelin konflikteissa.
Israelilla oli salainen liitto Iranin kanssa -
öljyn tuomiseksi Punaisenmeren kautta Eilatiin.
Egypti yritti pysäyttää sen.
Senkin jälkeen, kun Israel oli vallannut Siinain, -
se ei halunnut luopua öljykentistä, -
vaikka amerikkalaiset, italialaiset ja muut käyttivät niitä.
Nyt pelissä on kaasu.
Ennen kaikkea kyse on laivakuljetuksista, putkilinjoista -
ja vakuutusyhtiöistä.
Alueella voi syttyä konflikti, kuten kolme vuotta sitten, -
kun Ben Gurionin lentokenttä suljettiin puoleksitoista päiväksi, -
ja markkinat hermostuivat.
Entä jos Hizbollah tai Hamas ampuu kaasunporaustorneihin -
tai muihin rakennelmiin?
Nyt yhtiöt tekevät innokkaasti sopimuksia Israelin kanssa, -
eivät tosin kaikki arabiyhteyksiensä takia.
Mutta ovatko he senkin jälkeen yhtä innokkaita?
Tarvitaan vielä yksi sotaoperaatio Israelin turvallisuuden takaamiseksi.
Siksi Israel haluaa ostaa ohjusveneitä Saksasta -
kaasuvarojen suojelemiseksi.
Professori Sheshinski?
Huomauttaisin eräästä asiasta.
Myös Libanon on myymässä kaasuoikeuksia merialueillaan, -
jotka rajoittuvat Israeliin alueisiin.
Se on myönteistä kehitystä.
Eräät suuret toimijat ovat kiinnostuneita Libanonista.
Se tasapainottaa tilannetta.
On parempi, jos molemmilla on jotain menetettävää.
Libanon on tulossa mukaan peliin muutaman vuoden kuluessa.
Se tasoittaa nykyistä epätasapainoa, -
jossa meillä on jotain, mutta heillä ei mitään.
Hizbollahin täytyy siis varoa heikentämästä -
Libanonin omaa asemaa.
Miten kaasukenttien kehittäminen vaikuttaa Lähi-idän tilanteeseen?
Kuten sanoin, Israel tulee kaasumarkkinoille.
Lähi-idässä on maltillisten maiden akseli, joka vastustaa Irania.
Se tekee lähestymiseleitä Israelin suuntaan.
Siitä seuraa monenlaisia mahdollisuuksia.
Ne ilmaisevat tukevansa mahdollista poliittista sopimusta.
Toteutuisiko sellainen, on vaikea kysymys Israelissa -
ja palestiinalaisten keskuudessa.
Mahdollisuuksia on joka tapauksessa. Lähi-itä on muuttumassa.
Syyria ja Irak eivät ole entisensä.
Israel on jo allekirjoittanut sopimuksia Jordanian kanssa.
Jordania on riippuvainen Israelin kaasusta.
Sama putkilinja toi ennen kaasua Egyptistä -
sekä Israeliin että Jordaniaan.
Se räjäytettiin, ja nyt Jordania on täysin riippuvainen Israelin kaasusta.
Israel toimittaa jo kaasua Kuolleenmeren potaskatehtaalle.
Nyt on allekirjoitettu laajempi alustava sopimus.
Jordanialla on hankalia poliittisia ongelmia, -
mutta kuten kuningas Abdullah sanoi, tämä sopimus on maan etu.
Jordania tarvitsee Israelin kaasua.
Toimitamme kaasua myös palestiinalaishallintoon.
Määrä on vähäinen, mutta se on tärkeä viesti.
Jeninin voimala tarvitsee sitä.
Lähiympäristöstä on siis löytynyt vientikohteita.
Israelilaisyhtiöt omistavat osittain myös Kyproksen Afroditen kentän.
Meillä on sopimus Kyproksen kanssa.
Alueelle muodostuu tasapaino, jossa Israel on osallisena, -
ja toivottavasti myös Turkki.
Putkilinja Turkin kautta olisi taloudellisesti lupaavin.
Myös turkkilaisen Kyproksen kanssa on sopimuksia.
Sen tunnustaa vain yksi maa: Turkki.
Se aiheuttaa poliittisia ongelmia.
Paula Slier, -
venäläisyhtiö Gazprom teki suurimman tarjouksen Leviatanista.
Hanke kuitenkin kariutui, -
kun amerikkalaisen Global Energyn sijoittajat päättivät, -
ettei Venäjä saa tulla mukaan.
Kilpaan tulivat sitten Etelä-Korea ja Kiina.
Lopulta länsi halusi pitää kaasuvarannot itsellään.
Yrittääkö Venäjä käyttää painostuskeinoja -
päästäkseen kaasukentille, -
vai onko sen turha enää yrittää?
Molempia käsityksiä kuulee Venäjällä.
Se liittyy kansainvälisiin tapahtumiin.
Gazprom on vaikeuksissa.
Venäjä kärsii kansainvälisestä eristämisestä -
ja lännen asettamista pakotteista.
Se katsoo joutuneensa lähes uuden kylmän sodan uhriksi.
Kyse on siitä, kokeeko Venäjä vaivan arvoiseksi pyrkiä vielä kaasukentille -
ja onko sillä siihen resursseja.
Venäjän talous on vaikeuksissa ja hinnat nousussa.
Tilanne vain pahenee pahenemistaan.
Venäjän presidentin sisäinen kannatus on laskussa.
Hänen on panostettava asioihin, jotka lisäävät hänen suosiotaan.
Sellaisia ovat Ukraina ja Syyria.
Hän voi hyödyntää sitä, mutta se ei ole hänen prioriteettinsa.
Herra Foster, -
kun Venäjä teki suurimman tarjouksen, -
Israelissa innostuttiin Venäjän asiantuntemuksesta.
Mukaan tuli sitten pienempiä toimijoita, -
jotka yrittävät selvitä haasteista.
Miltä tilanne nyt näyttää?
En tiedä, -
yrittääkö Venäjä vielä Leviatanille, -
mutta mitä Eurooppaan tulee, -
Israelin pienet kaasuvarat eivät ole uhka Venäjälle.
Yhdysvalloista on tulossa maakaasun nettoviejä -
liuskekaasubuumin ansiosta.
Sillä on paljon enemmän kaasua, kuin mitä se tarvitsee.
Yhdysvallat vie tulevaisuudessa valtavia määriä maakaasua.
Muutaman vuoden kuluttua se voi viedä Eurooppaan -
10―40 miljardia kuutiometriä.
Eurooppa haluaa hajauttaa lähteitään, -
joten tämä on Venäjälle suurempi vaara kuin Israel.
Mainitsen erään asian sopimuksesta Jordanian kanssa.
Vuodesta 2020 lähtien -
suurin osa Jordanian sähköstä tuotetaan Israelin maakaasulla.
Sellaisessa sopimuksessa on huomioitava kaksi asiaa: -
toimituksen luotettavuus ja hinta.
Jordanian hallinto etsi parempaa sopimusta -
Qatarin ja muiden maiden kanssa.
Sopimus Israelin kanssa osoittautui parhaaksi.
Sen hinta ja luotettavuus olivat parhaat.
Kiinakin on mukana pelissä.
Samoin eräät Keski-Aasian maat, -
jotka haluavat ohittaa Venäjän -
ja saada omat putket Eurooppaan.
Etelä-Kaukasian putkilinjan.
Kuulimme, että kaasu ja öljy ovat Venäjän työkaluja.
Noin vuosi sitten keskustelin kahden saksalaisen kanssa, -
joista toinen oli syntynyt Itä-Saksassa ja toinen Länsi-Saksassa -
ennen Saksan yhdistymistä.
Keskustelimme vuoden 1973 öljyboikotista.
Tuli ilmi, ettei Itä-Saksa kärsinyt lainkaan boikotista.
Venäjä piti huolen siitä, -
ettei satelliittivaltioissa edes huomattu koko boikottia.
Länsi-Saksassa se tuntui ja vaikutti Israel-politiikkaan.
Se yritti estää ammuskuljetukset Israeliin.
Kolmas asia on Israelin sisäiset seuraukset.
Hallitus yritti myydä kaasupolitiikkaansa yleisölle -
esittäen sen suureksi tulonlähteeksi.
Se herätti kysymyksiä siitä, keiden taskuun rikkaudet päätyvät.
Hyötyvätkö siitä vain muutamat pohatat, -
vai budjetoidaanko sitä koko yhteiskunnalle?
Ohjelma on lopuillaan.
Saatte kukin vielä kommentoida. Professori Sheshinski?
Mainitsen erään asian -
globaaleista kaasumarkkinoista.
Suurin vielä kehittämätön todistettu varanto on Iranissa.
Se vie 8―10 vuotta, -
mutta markkinat tietävät sen olemassaolon.
Se on suurempi kuin Qatarin ja kaikkien muiden maiden varannot.
Kaasunhinnat pysyvät siksi alhaisina.
Se tietysti vähentää painetta kehittämiseen.
Kuluttajille se on hyvä asia.
Geopoliittiset seuraukset ovat mielenkiintoisia.
Kun yhä useampi maa alkaa tuoda Israelin kaasua, -
miten se vaikuttaa niiden Israel-politiikkaan?
Se voi lisätä tämän maan arvoa ja maiden intressejä täällä.
Paine Israelin ja palestiinalaisten konfliktia kohtaan voi kasvaa.
Uskon, että maakaasun vienti naapurimaihin on hyvä asia.
Se saattaa tulevaisuudessa vähentää kiistoja -
Israelin ja näiden maiden välillä.
Siksi meidän kannattaa kehittää resurssejamme -
ja tehdä yhteistyötä naapureidemme kanssa.
Puuttuva palanen on rauha.
Lähi-idän järjestelyt vaativat meitä neuvotteluihin ja sopimukseen.
Ainut este meidän ja Lähi-idän tulevaisuudennäkymien välillä -
on Israelin ja palestiinalaisten rauhan puute.
Sitähän me kaikki haluamme.
Käsittelimme ainoastaan merenpohjan varantoja, -
mutta myös maalla on varantoja.
Kiitos, Amir Foster, Amir Oren, -
Paula Slier ja professori Eitan Sheshinski!
Kiitos myös katsojille!
Jerusalem studio jää kesälomatauolle heinäkuuksi.
Näemme jälleen 4. elokuuta!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta