Tervetuloa Jerusalem studioon!
Islamistinen Hamas-järjestö -
kaappasi vallan Gazassa Mahmud Abbasin Fatah-liikkeeltä -
kymmenen vuotta sitten.
Siitä alkoi kahden palestiinalaisryhmän katkera kilpailu.
Hamasilla on nyt uusia haasteita.
Niistä keskustelevat professori Hillel Frisch, -
BESA-keskuksen vanhempi tutkija Bar Ilanin yliopistosta, -
analyytikkomme Amir Oren, -
Elior Levi, Ynet Newsin ja Jediot Ahronotin toimittaja, -
sekä tohtori Eran Lerman, -
BESA-keskuksen vanhempi tutkija ja Shalemin akatemian luennoitsija.
Herra Oren, kertoisitteko Gazan kriisistä ja sen vaikutuksista?
Otan mukaan erään uuden näkökulman.
Aika rientää, ja monenlaista tapahtuu.
Ehkä kuitenkin muistatte, -
että Trumpin hallinnon "Blues Brothers", -
Jared Kushner ja Jason Greenblatt, vierailivat hiljattain alueella -
selvittämässä neuvottelujen edellytyksiä.
Neuvottelujen yksi edellytys on palestiinalaisten yhtenäisyys.
He selvittivät, -
onko Fatahin ja Hamasin väliselle sopimukselle mitään mahdollisuuksia -
ennen palestiinalaisten ja Israelin suurta sopimusta.
Tuloksista ei ole kerrottu, -
mutta arvata saattaa, etteivät ne ole hyviä.
Mahmud Abbasin -
ja Hamasin uuden johdon, Yahya Sinwarin ja Ismail Haniyyan, -
on erittäin vaikeaa löytää keino välirikon lopettamiseksi.
Professori Frisch, -
presidentti Abbas on jo pitkään yrittänyt saada Gazan takaisin.
Nyt hän yrittää sitä uusissa olosuhteissa.
Qatarin tuki Hamasille on romahtanut Qatarin eristämisen seurauksena.
Iranin tukikaan ei ole vielä saapunut, -
vaikka Iran on aloittanut Hamasin rahoittamisen uudelleen.
Miten Hamas yrittää selvitä tästä kriisistä, joka on ajanut sen nurkkaan?
Palestiinalaishallinnon -
ja Hamasin suhde muistuttaa -
Saudi-Arabian ja Iranin suhdetta.
Saudi-Arabialla on rahaa, ja Iranilla sotilaallista voimaa.
Palestiinalaishallinnon ja Hamasin välillä on samoin.
Palestiinalaishallinto saa tukea maltillisilta sunnimailta.
Sillä on 4,3 miljardin dollarin vuosibudjetti.
Hamasilla on ehkä 100 miljoonaa dollaria.
Palestiinalaishallinto toivoo näännyttävänsä Hamasin nälkään.
Se tuskin onnistuu, -
koska Hamas voi näännyttää oman väestönsä nälkään -
maksaakseen edes puolet 50 000 työntekijänsä palkoista.
30 000 heistä on sotilaita tai turvallisuushenkilöstöä.
Loput ovat enimmäkseen jihadismin opettajia kouluissa.
Hamas pysyy vallassa, kunhan he saavat puolet palkoistaan, -
kuten he ovat saaneet kolmen viime vuoden ajan.
Taloudellisin keinoin Hamasia on vaikea suistaa vallasta.
Yhdistyminen kariutuu aina -
yhteen peruskysymykseen.
Hamas ja Fatah voivat kyllä koota -
hallinnon yhdessä, -
mutta lopulta edessä on aina yksi kysymys: -
yksi ase vai kaksi asetta?
On aivan naurettava ajatus, että Sinwar ja Deif alistuisivat -
Ramallan Majid Farajin sotilaallisen auktoriteetin alle.
He ovat sotineet Israelia vastaan, -
eivätkä he aio hyväksyä Ramallan auktoriteettia.
Ei Farajkaan suostu siihen, että hänellä olisi nimellinen valta, -
mutta Hamas olisi käytännössä itsenäinen.
Ellei Hamasia saada polvilleen niin, -
että sen komentajien on pakko alistua Ramallan valtaan, -
todellista yhdistymistä ei tapahdu.
He saavat aikaan vain merkityksettömiä toimenpiteitä, -
kuten ennenkin.
Se on siis kiinni sotilaallisesta puolesta.
Mitä vaihtoehtoja Hamasilla on? Se on selkä seinää vasten.
Se on menettänyt Qatarilta saamansa tuen.
Muut maat ottavat siihen etäisyyttä.
Egypti esittää sille turvallisuuteen liittyviä uhkavaatimuksia, -
joiden vastineeksi se tarjoaa humanitaarista apua -
ja polttoainetta sähköntuotantoon.
Kairon hallinto tukee kuitenkin Länsirannan palestiinalaishallintoa.
Miten se oikein toimii?
Palestiinalaishallinnon ja Egyptin välillä on nykyään jännitteitä, -
koska Egypti lähestyy Hamasia -
omien etujensa tähden, -
vaikka niiden välit ovat kylmät.
Hamas on muutaman vuoden ajan auttanut Siinain Isisiä, -
ja Egypti tahtoo lopettaa sen.
Egypti voi tarjota Hamasille Rafahin raja-aseman avaamisen, -
polttoainetta ja sähköä.
Siten se voi painostaa Hamasin lopettamaan Isisin avustamisen.
Tämän lähestymisen vuoksi -
palestiinalaishallinto on vihoissaan Egyptille.
Egyptin, Hamasin ja palestiinalais- hallinnon välillä on jatkuva jännite.
Herra Oren, -
palestiinalaisryhmien dynamiikkaa katsoessa näyttää siltä, -
että heitä käytetään pelinappulana arabimaailmassa.
Kukin maa käyttää heitä omien etujensa ajamiseen.
Lopulta ne esittävät ratkaisua, joka ei ole todellinen ratkaisu, -
vaan vahvistaa vain niiden omaa asemaa.
Onko näin?
Näinkin sen voi nähdä.
Asia oli todellakin näin vuoteen 1967 asti, -
jolloin Länsiranta oli Jordanian hallussa -
ja Gaza Egyptin sotilashallinnon alainen.
Sitä ei koskaan liitetty Egyptin valtioon.
Asia muuttui Israelin otettua alueet haltuunsa, -
varsinkin Oslon prosessin alettua.
PLO asetettiin palestiinalaisten edustajaksi.
Pääministeri Rabin uskoi, -
että se voisi pakottaa muut palestiinalaisryhmät tahtoonsa.
Näin ei käynyt.
Kysymys kuuluu, voiko Hamas muuttaa -
ei vain peruskirjaansa vaan myös todellista linjaansa?
Voiko se tunnustaa Oslon sopimuksen, -
joka perusti palestiinalaishallinnon, -
ja Israelin olemassaolon?
Silloin se voisi käydä dialogia Israelin kanssa.
Tohtori Lerman puhui "yhden aseen" välttämättömyydestä.
Muitakin skenaarioita on.
Saudi-Arabiassa on armeija ja kansalliskaarti.
Molemmat ovat tietysti kuninkaan alaisuudessa.
Libanonissa on Hizbollah ja kansallinen armeija.
Hizbollahin sanotaan jo nielleen kansallisen armeijan, -
ja Hamas voi tehdä saman palestiinalaisyhteisössä.
Hamasin sotilaallinen siipi toimii poliittisen johdon alaisuudessa.
Jos siis Hamasin poliittinen johto tekee sopimuksen -
palestiinalaishallinnon poliittisen johdon kanssa, -
jonkinlainen ratkaisu voi löytyä.
Professori Frisch, -
Abbasin Fatah-liike on vahva ja perinteikäs järjestö, -
mutta sen toimeenpanokyky on huono -
sekä Länsirannalla että Gazassa.
Nyt kun Hamasilla on selkä seinää vasten, -
yrittääkö Hamas Länsirannan väkivaltaista valtausta?
Se yrittää sitä koko ajan.
Palestiinalaishallinto ja Hamas käyvät oikeastaan sisällissotaa, -
sellaista, joka on eurooppalaisille tuttua historiasta, -
ja jota käydään monissa kolmannen maailman maissa.
Se on fanaattisen uskonnollisen liikkeen -
ja maallisemman, kansallisen liikkeen välinen sota -
palestiinalaisten identiteetistä.
Se on osa Iranin ja maltillisten maiden konfliktia, -
mutta pohjimmiltaan kyse on -
teokraattisen ja maallisen liikkeen välisestä jännitteestä.
Israel pidättää vuosittain 6900 ihmistä terrorismista, -
12-kertaisesti Britanniaan verrattuna.
Palestiinalaishallinto pidättää lisäksi 1500 vuosittain.
Pidätetyt kuuluvat enimmäkseen Hamasiin ja Islamilaiseen jihadiin.
Se on valtava suo.
Palestiinalaishallinto on siis uhattuna, -
ja se selviää vain Israelin suojeluksessa.
He tietävät kyllä sen.
Hamas on järjestäytyneempi ja tehokkaampi.
Tasapaino on hieman muuttunut viime vuosina, -
koska Farajin johdossa -
palestiinalaishallinto on toiminut tehokkaammin.
He tietävät oikein hyvin, -
että ilman päivittäistä yhteistyötä Israelin puolustusvoimien kanssa -
heille kävisi huonosti.
Eikö heidän omasta turvallisuus- palvelustaankaan ole apua?
Jopa amerikkalaisten kouluttamien Dayton-joukkojenkin tehokkuus -
oli rajallista.
Ei se ole enää niin tehotonta kuin silloin, -
kun 12 eri palestiinalaisten turvallisuusjärjestöä -
vakoilivat toisiaan ja kumosivat toinen toisensa.
Nykyinen turvallisuuspalvelu on ammattimaisempi, -
ja siksi se onkin tietoisempi rajoituksistaan.
Esimerkiksi vuonna 2014 -
Israelin ja palestiinalaisten turvallisuusjoukot tekivät yhteistyötä.
Se oli yksi syy siihen, että jännitteet Hamasin kanssa kasvoivat.
Palestiinalaisten turvallisuusjoukot ovat erittäin motivoituneita -
estämään Hamasin vallankaappauksen.
Ei ole mukavaa tulla heitetyksi alas 16. kerroksesta, -
kuten tapahtui 10 vuotta sitten, -
kun Hamas kaappasi vallan Gazassa ja murhasi raa'asti Fatahin kannattajia.
Se on nollasummapeli.
Eräs varteenotettava tekijä on Muhammed Dahlan.
Dahlan yrittää tasapainotella -
Gazan ja Länsirannan tukijoidensa välillä.
Hän tarvitsee Hamasia nyt enemmän kuin koskaan, -
koska hänet on karkotettu Länsirannalta.
Dahlan yrittää nyt ratkaista Gazan energiakriisin -
egyptiläisten avulla.
Hän haluaa esiintyä gazalaisten auttajana.
Gazalaiset vihaavat Abbasia, -
koska hän suunnittelee Länsirannan ja Gazan irtautumista.
Dahlan pyrkii sitä kautta sisään.
Mitä tulee osapuolten taistelutehokkuuteen, -
palestiinalaishallinnolla on yhdeksän pataljoonaa, -
tai yhdeksän rykmentin esikuntaa, -
ja Hamasilla on kuusi prikaatia ja lisäksi erikoisyksikköjä.
Hamasilla on kuitenkin enemmän taistelukokemusta.
Se on sotinut Israelia vastaan kahdesti viimeisten kymmenen vuoden aikana.
Kolmas kerta oli vain ilmasotaa.
Palestiinalaishallinnolla on kokemusta -
vain toimeenpano- ja turvallisuusoperaatioista.
Niissä he ovat kyllä tehokkaita, -
mutta he eivät vedä vertoja Hamasin järjestäytyneille joukoille.
Toinen näkökulma on taistelu Abbasin seuraajasta.
Abbas on vanha, -
eikä hän ole yli 80-vuotiaiden terveimmästä päästä.
Khaled Mashaal on jättänyt Hamasin ylimmän johtajan aseman -
Gazan Ismail Haniyyalle.
Mashaal haluaa Abbasin seuraajaksi.
Palestiinalaisyhteisössä on siis meneillään hiljainen vallankaappaus.
Hamasin johtajasta on tulossa -
palestiinalaishallinnon poliittinen johtaja.
Se sotkee koko diplomaattisen prosessin.
Hamasin täytyy ensin liittyä PLO:hon.
Se on epätodennäköistä. Israel ja Yhdysvallat eivät salli sitä.
Dahlanista sen verran, -
että hänet muistetaan epäonnistumisestaan Gazassa.
Hän oli turvallisuuspäällikkö Hamasin vallankaappauksen aikaan.
Kukaan ei unohda, ettei hän ei pystynyt estämään sitä.
Hän vain heikentää palestiinalais- hallintoa Hamasiin nähden.
Hamasin johtajat ovat viisikymppisiä, -
ja Fatahin johtajat seitsemän- ja kahdeksankymppisiä.
Silläkin on vaikutusta.
Jos palestiinalaiset saisivat valita, -
he asuisivat mieluummin Fatahin hallitsemalla Länsirannalla -
kuin Hamasin hallitsemassa Gazassa.
Ratkaiseva tekijä on -
egyptiläisten taito ja päättäväisyys.
Hamas on maantieteellisistä syistä riippuvainen Egyptin hyvästä tahdosta.
Se ei voi odottaa Israelilta hyvää tahtoa, -
vaikka olemme auttaneet sitä humanitaarisella tasolla.
Annamme Qatarin johtaa Gazan taloudellista puolta, -
mutta ei koskaan toimeenpanopuolta.
Sen pitää pysyä Egyptin käsissä.
Vuoden 2014 kriisin aikaan Sisi oli vasta aloittanut presidenttinä.
Hän kohteli Hamasia raa'asti.
Hänellä oli kovempi linja kuin Israelilla.
Hamas on Muslimiveljeskunnan haara, jota pidetään terrorijärjestönä.
Hän piti sitä vihollisena, -
mutta nyt hän on oppinut pelaamaan tätä peliä taitavammin.
Egypti on antanut Sinwarille opetuksen -
nykyaikaisista realistisista valtasuhteista.
Tietääkseni Sinwar on jo antanut periksi Egyptin painostukselle.
Gazan väestö saa apua Egyptiltä -
Qataria vastustavien Persianlahden maiden tuella.
Qatarin kriisin yhteydessä -
Hamas on pakotettu saudien ja Egyptin leirin tahtoon.
Se on tietysti Israelinkin etu.
Hamasista ei ole nyt haastajaksi.
Hamas yrittää nyt elvyttää -
suhteensa Iraniin ja Hizbollahiin.
Mousa Abu Marzook oli hiljattain -
Libanonissa.
Luultavasti hän tapasi Hizbollahin johtajan Nasrallahin.
Hamasin johtaja Ismail Haniyya, joka tuli Khaled Mashaalin tilalle, -
matkustaa Teheraniin.
Se on Hamasille iso juttu, -
koska Syyrian sisällissodan alettua -
Hamasin suhteet katkesivat Iraniin ja Hizbollahiin.
Se vaikuttaa esimerkiksi sotavarusteiden saantiin.
Sinwarin leiri yrittää siis elvyttää suhteet Iraniin, Egyptin viholliseen.
Herra Oren, -
tapaamisen jälkeen Iranin on kerrottu tavoittelevan kolmea rintamaa, -
Syyriaan, Libanoniin ja Gazaan, -
mahdollista Israelin vastaista sotaa varten.
Nyt kun Hamas on selkä seinää vasten Qatarin kriisin takia, -
ja se on riippuvainen Egyptin humanitaarisesta avusta, -
myöntyykö se Iranin vaatimuksiin?
Luultavasti ei.
Yhden maan käyttäminen -
toista vastaan on historiaa.
Noin 15 vuotta sitten Arafat yritti saada tukea Saddam Husseinilta.
Terroristien perheet saivat silloin samanlaista tukea -
kuin nyt palestiinalaishallinnon aikaan.
Iranille on tietysti hyvä ajatus -
käyttää sekä Hamasia että Hizbollahia Israelia vastaan.
Hamas on kuitenkin vastuussa väestöstään.
Se ei ole enää vain ideologinen liike.
Professori Frisch puhui -
uskonnollisen ja kansallis-maallisen liikkeen konfliktista.
25―30 vuotta sitten -
Hamas näytti Israelin silmissä Fatahia lupaavammalta.
Vaikka Hamas oli ideologisesti joustamaton, -
se oli taktisesti joustava.
Oli selvää, ettei se koskaan hyväksy Israelin olemassaoloa periaatteessa, -
mutta sillä ei ollut mitään kiirettä.
Se olisi voinut tehdä käytännön järjestelyn Israelin kanssa.
Fatah taas pystyy joustamaan esimerkiksi rajoista, -
mutta myös lopettamaan konfliktin lopullisesti, -
mikä on Israelin tärkein vaatimus.
Jos Hamas ei voi lopettaa konfliktia, se ei suostu kompromisseihin, -
ei Israelin eikä palestiinalaishallinnon kanssa.
Iranin kannalta pelissä on eräs villi kortti.
Iranilla on Gazassa liittolainen: Islamilainen jihad.
Hamas työskentelee Iranin kanssa, -
mutta Islamilainen jihad työskentelee Iranille.
Iran hallitsee sitä.
Hamas ei ole koskaan uskaltanut riisua Islamilaista jihadia aseista.
Iran pystyy siis aina luomaan tilanteen, -
jossa Islamilainen jihad provosoi Israelia, -
mistä Hamas joutuu kärsimään.
Hamasin johtajien pitää olla tässä asiassa tarkkana.
Ohjelma on lopuillaan.
Saatte kukin vielä sanoa loppukommenttinne.
Nyt Hamas on heikko, -
ja Israelin on aika vaatia -
sen riisumista aseista -
jättäen sen silti valtaan Gazassa, -
koska haluamme hajottaa vihollisen.
Nyt on aika, koska Hamas tietää, -
että seuraava taistelukierros on väestölle tuhoisa.
Abbas on rakastunut irtautumissuunnitelmaansa.
Uskon hänen toteuttavan sen, -
ei vain Hamasin vaan myös Dahlanin uhan takia.
Tällä hetkellä meidän tärkein työkalumme -
on yhteistyö vakauden leirin muiden jäsenten kanssa, -
erityisesti Saudi-Arabian ja Arabiemiraattien kanssa, -
sekä Egyptin, joka on ratkaisevassa asemassa.
Hamas on nujerrettava vähän kerrallaan.
Jonain päivänä gazalaiset heräävät ja tajuavat, -
etteivät Hamasin vallan vuodet tuoneet heille mitään hyvää.
Se on parempi keino voittaa heidät, -
kuin väkivalta, joka tekisi heistä sankareita.
Tuolle pienelle kaistaleelle on ahtautunut -
lähes kaksi miljoonaa palestiinalaista, -
sekä syntyperäisiä että pakolaisia, jotka tulivat lähes 70 vuotta sitten.
Vietnamin sodan aikaan puhuttiin -
"Pohjois-Vietnamin paluusta kivikaudelle".
Gaza elää melkein kivikautta. Sähköä tulee pari tuntia päivässä.
Väestö ei todellakaan ole saanut Hamasilta mitään hyvää.
Aika on Israelin puolella.
Esteiden rakentaminen tunneleita vastaan on hyvässä vauhdissa.
Hamas on heikko, ja sen on aika tehdä sopimus, -
vaikkei se olekaan lopullinen.
Miten suuri mahdollisuus Abbasilla on saada Gaza takaisin?
Hän ei ole kovin vakuuttava, mutta hän yrittää sitä Sisin avulla.
Kiitos, professori Hillel Frisch, Amir Oren, -
Elior Levi ja tohtori Eran Lerman!
Kiitos myös katsojille, näkemiin perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta