Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Islamirühmitus Hamas
haaras Gazas võimu Mahmoud Abbasi Fatah parteilt
kümne aasta eest.
Sellest algas kahe palestiina rühmituse tuline võitlus.
Hamasil on nüüd uued väljakutsed.
Neist vestlevad professor Hillel Frisch,
BESA Keskuse vanemteadur Bar Ilani Ülikoolist,
TV7 analüütik Amir Oren,
Elior Levi, Ynet Newsi ja Yediot Ahronoti toimetaja,
ning dr Eran Lerman,
BESA Keskuse vanemteadur ja Shalemi Akadeemia lektor.
Hr Oren, kas räägiksite Gaza kriisist ja selle mõjudest?
Toon mängu ühe uue vaatenurga.
Aeg lendab ja juhtub kõiksugu asju.
Ehk mäletate siiski,
et Trumpi valitsuse "Blues Brothers"
Jared Kushner ja Jason Greenblatt külastasid hiljuti regiooni,
et uurida kõneluste võimalusi.
Üks kõneluste eeldusi on palestiinlaste ühtsus.
Nad uurisid,
kas Fatah' ja Hamasi leppimisel on mingeid võimalusi
enne palestiinlaste ja Iisraeli suurt lepingut.
Tulemustest pole räägitud,
kuid võib arvata, et need pole head.
Mahmoud Abbasil
ja Hamasi uuel juhtkonnal Yahya Sinwaril ja Ismail Haniyeh'l
on väga raske leida valemit tüli lõpetamiseks.
Prof Frisch,
president Abbas on juba kaua aega püüdnud Gazat edutult tagasi saada.
Nüüd püüab ta seda uutes tingimustes.
Qatari toetus Hamasile on lõppemas Doha isoleerimise tulemusel.
Ka Iraani toetus pole veel saabunud,
kuigi Iraan alustas uuesti Hamasi rahastamist.
Kuidas manööverdab Hamas kriisis, mis näib teda nurka ajavat?
Palestiina omavalitsuse (PO)
ja Hamasi suhe meenutab
Saudi Araabia ja Iraani suhet.
Saudi Araabial on raha ja Iraanil sõjalist jõudu.
Palestiina omavalitsuse ja Hamasi puhul on sama lugu.
PO saab toetust mõõdukatelt sunniitlikelt riikidelt.
Neil on 4,3 mlrd USD suurune aastaeelarve.
Hamasi eelarve on ehk 100 mln USD.
PO loodab Hamasi nälga suretada.
Vaevalt see õnnestub,
kuna Hamas võib oma rahva nälga suretada,
et maksta kasvõi poolgi oma 50 000 töötaja palkadest.
30 000 neist on sõdurid või julgeolekupersonal.
Ülejäänud on peamiselt džihadismi õpetajad koolides.
Hamas jääb võimule, kui nad saavad poole oma palkadest,
nagu nad ongi teinud viimased kolm aastat.
Majanduslike vahenditega on raske Hamasi võimult tõugata.
Ühinemisfantaasia nurjub alati
ühe põhiküsimuse tõttu.
Hamas ja Fatah võivad küll ühiselt
valitsuse moodustada,
kuid lõpuks jääb sõelale ikka üks küsimus:
kas üks relv või kaks relva?
On naeruväärne mõte, et Sinwar ja Deif alluksid
Ramallah' Majid Faraji sõjalise autoriteedi alla.
Nad on sõdinud Iisraeli vastu
ega kavatse aktsepteerida Ramallah' meelevalda.
Ka Faraj' ei nõustuks sellega, et tal oleks võim vaid nime poolest,
kuid Hamasi väejuhatus oleks praktikas iseseisev.
Kui Hamasi nii põlvili ei saa,
et selle ülemad peavad alistuma Ramallah' võimule,
siis tõelist ühinemist ei toimu.
Nad korraldavad vaid tähtsusetuid manöövreid,
nagu varemgi.
See sõltub seega sõjalisest teemast.
Mis valikuvõimalused Hamasil on? Ta on nurka surutud?
Ta on kaotanud Qatarilt saadud toe.
Teised riigid distantseeruvad neist.
Egiptus esitab julgeolekuga seotud ähvardusnõudmisi,
mille eest ta pakub humanitaarabi
ja kütust elektri tootmiseks.
Kairo valitsus toetab siiski Läänekalda Palestiina omavalitsust.
Kuidas see kõik töötab?
PO ja Egiptuse vahel on täna pingeid,
kuna Egiptus läheneb Hamasile
oma huvide tõttu,
kuigi nende suhted on külmad.
Hamas on aidanud mõne aasta Siinai ISISt
ja Egiptus tahab seda lõpetada.
Egiptus võib pakkuda Hamasile Rafah' piiripunkti avamist,
kütust ja elektrit.
Nii saab ta sundida Hamasi ISISe aitamist lõpetama.
Selle lähenemise tõttu
on PO Egiptuse peale vihane.
Egiptuse, Hamasi ja PO vahel on pidevad pinged.
Hr Oren,
palestiinlaste rühmituste dünaamikat vaadates näib,
et neid kasutatakse araabiamaailmas etturitena.
Iga riik kasutab neid oma huvides.
Nad otsivad lahendust, mis pole tõeline lahendus,
vaid üksnes kinnistab nende endi positsioone.
On see nii?
Ka nii võib öelda.
See oli kindlasti nii 1967. aastani,
kui Läänekallas oli Jordaania käes ja Gaza Egiptuse sõjaväehunta käes.
Egiptus ei annekteerinud Gazat nagu annekteeriti Läänekallas.
Olukord muutus, kui alad haaras enda kätte Iisrael,
eriti siis kui algas Oslo protsess.
PLO määrati palestiinlaste esindajaks.
Peaminister Rabin uskus,
et suudab teised palestiinlaste rühmitused oma tahte alla painutada.
Seda ei juhtunud.
Küsimus on selles, kas Hamas suudab muuta
mitte üksnes oma põhikirja, vaid tõelist poliitikat?
Kas ta suudab tunnustada Oslo lepingut,
mis lõi Palestiina omavalitsuse,
ja Iisraeli olemasolu?
Sel juhul saaks ta Iisraeliga dialoogi pidada.
Dr Lerman rääkis 'ühe relva' vältimatusest.
On ka teisi stsenaariumeid.
Saudi Araabias on armee ja rahvuskaart.
Mõlemad alluvad muidugi kuningale.
Liibanonis on Hezbollah ja rahvusarmee.
Väidetavalt on Hezbollah' rahvusliku armee juba alla neelanud
ja Hamas võib teha sama palestiinlaste ühiskonnas.
Hamasi sõjaliine tiib tegutseb poliitjuhtkonna alluvuses.
Kui Hamasi poliitiline tiib teeb lepingu
PO poliitilise juhtkonnaga,
võidakse leida mingi lahendus.
Professor Frisch,
Abbasi Fatah on tugev ja traditsioonidega ühendus,
kuid nende täidesaatvad võimed
on viletsad nii Läänekaldal kui Gazas.
Nüüd, kui Hamas on nurka surutud,
kas ta võib katsetada Läänekaldal võimu haaramist?
Ta püüab seda pidevalt.
PO ja Hamas on tegelikult kodusõjas,
mis on eurooplastele ajaloost tuttav
ja mis käib mitmes kolmanda maailma riigis.
See on fanaatilise usuliikumise
ja sekulaarsema rahvusliikumise vaheline sõda
palestiinlaste identiteedi nimel.
See on osa Iraani ja mõõdukamate riikide konfliktist,
kuid põhimõtteliselt on küsimus
teokraatliku ja sekulaarse liikumise vahelistes pingetes.
Iisrael vahistab iga aasta terrorismi eest 6900 inimest,
mis on 12 korda rohkem kui Suurbritannias.
PO vahistab igal aastal veel 1500.
Vahistatud kuuluvad peamiselt Hamasi ja Islamidžihaadi.
See on tohutu soo.
PO on seega ohus
ja jääb ellu vaid Iisraeli kaitse all.
Nad teavad seda.
Hamas on organiseerunum ja tõhusam.
Tasakaal on viimastel aastatel veidi muutunud,
kuna Faraji juhtimisel
on PO tõhusamalt tegutsenud.
Nad teavad väga hästi,
et ilma igapäevase koostööta Iisraeli Kaitsejõududega
läheks neil halvasti.
Kas nende enda julgeolekuteenistusest pole abi?
Isegi ameeriklaste koolitatud Daytoni vägede efektiivsus
oli piiratud.
See pole enam nii ebaefektiivne kui varem,
kui 12 erinevat palestiinlaste julgeolekuühendust
luurasid üksteise järele ja neutraliseerisid üksteist.
Praegune julgeolekuteenistus on professionaalsem,
ja seepärast ta ongi teadlikum oma piiratusest.
Näiteks 2014. a
tegid Iisraeli ja PO julgeolekuväed koostööd.
See oli üks põhjus, miks pinged Hamasiga kasvasid.
PO julgeolekuväed on väga motiveeritud
Hamasi võimuhaaramist ära hoidma.
Pole lahe, kui sind 16. korruselt alla visatakse,
nagu juhtus 10 aasta eest,
kui Hamas Gazas võimu haaras ja toorelt Fatah' toetajaid mõrvas.
See on nullsummamäng.
Üks oluline faktor on Muhammed Dahlan.
Dahlan püüab leida tasakaalu
oma Gaza ja Läänekalda toetajate vahel.
Ta vajab Hamasi nüüd rohkem kui kunagi varem,
sest ta on Läänekaldalt välja saadetud.
Dahlan püüab nüüd egiptlaste abil
Gaza energiakriisi lahendada.
Ta tahab jätta endast muljet kui gazalaste aitajast.
Gazalased vihkavad Abbasi,
kuna too plaanib Läänekalda ja Gaza desarmeerumist.
Dahlan püüab seda ära kasutades sisse pääseda.
Mis puudutab poolte võitlusvalmidust,
siis PO-l on üheksast pataljonist
või üheksast rügemendist koosnev peastaap
ning Hamasil on kuus brigaadi ja lisaks eriüksused.
Hamasil on siiski rohkem võitluskogemust.
Viimase kümne aasta jooksul on ta sõdinud Iisraeliga kaks korda.
Kolmas kord oli vaid õhusõda.
Palestiina omavalitsusel on kogemusi
üksnes täidesaatvate ja julgeolekuoperatsioonide vallas.
Neis on nad küll tõhusad,
kuid neid ei saa võrrelda Hamasi organiseerunud vägedega.
Teine vaatenurk on võitlus Abbasi järeltulijate vahel.
Abbas on vana,
ja ta pole üle 80-aastaste terveimate ridadest.
Khaled Mashaal andis Hamasi ülemjuhi ameti
Ismail Haniyeh'le Gazas.
Mashaal tahab saada Abbasi asemikuks.
Palestiinlaste ühiskonnas käib seega vaikne võimuvõitlus.
Hamasi juhist on saamas
PO poliitiline juht.
See rikub ära kogu diplomaatilise protsessi.
Hamas peab esmalt PLOga ühinema.
See on aga ebatõenäoline. Iisrael ja USA ei luba seda.
Dahlani kohta nii palju,
et teda mäletatakse ebaõnnestumise pärast Gazas.
Ta oli julgeolekuülem Hamasi võimuhaaramise ajal.
Keegi ei unusta, et ta ei suutnud seda ära hoida.
Ta ainult nõrgendab POd vastasseisus Hamasiga.
Hamasi juhid on viiekümnesed
ja Fatah' juhid 70- ja 80-aastased.
Ka see mängib rolli.
Kui palestiinlased saaksid valida,
elaksid nad pigem Fatah' valitsetaval Läänekaldal
kui Hamasi kontrollitavas Gazas.
Otsustavaks faktoriks
on egiptlaste osavus ja sihikindlus.
Geograafilistel põhjustel sõltub Hamas Egiptuse heast tahtest.
Ta ei saa oodata head tahet Iisraelilt,
kuigi oleme humanitaartasandil neid aidanud.
Laseme Qataril olla juhirollis Gaza majandusvallas,
kuid mitte kunagi täidesaatvas rollis.
See peab jääma Egiptuse kätte.
2014. a kriisi ajal oli Sisi presidendina alles alustanud.
Ta kohtles Hamasi toorelt.
Tal oli Iisraelist karmim liin.
Hamas on terrorirühmituseks peetava Moslemivennaskonna haru.
Ta pidas Hamasi vaenlaseks,
kuid on nüüd õppinud mängu paremini mängima.
Egiptus andis Sinwarile õppetunni
tänapäeva realistlike võimusuhete teemal regioonis.
Minu teada on Sinwar Egiptuse survele juba järele andnud.
Gaza rahvas saab Egiptuselt abi
Qatari rivaalidest Pärsia lahe maade toel.
Qatari kriisi kontekstis
on Hamas sunnitud alistuma saudide ja Egiptuse leeri tahtele.
See on muidugi ka Iisraeli huvides.
Hamasist hetkel väljakutsujat pole.
Hamas püüab nüüd elustada
oma suhteid Iraani ja Hezbollah'ga.
Mousa Abu Marzook
käis hiljuti Liibanonis.
Ilmselt kohtus ta Hezbollah' juhi Nasrallah'ga.
Hamasi juht Ismail Haniyeh, kes Khaled Mashaali asemele tuli,
sõidab Teherani.
See on Hamasi jaoks suur asi,
kuna Süüria kodusõja alguses
katkesid Hamasi suhted Iraani ja Hezbollah'ga.
See mõjutab näiteks sõjavarustuse saamist.
Sinwari leer püüab seega elustada suhteid Egiptuse vaenlase Iraaniga.
Hr Oren,
pärast kohtumist taotlevat Iraan kolme rinde avamist
Süürias, Liibanonis ja Gazas
võimalikuks sõjaks Iisraeli vastu.
Nüüd kui Hamas on Qatari kriisi tõttu nurka surutud
ja sõltub Egiptuse humanitaarabist,
kas ta annab järele ka Iraani nõudmistele?
Arvatavasti mitte.
Ühe maa kasutamine
teise vastu on ajalugu.
Ca 15 aasta eest püüdis Arafat saada toetust Saddam Husseinilt.
Terroristide pered said toona samasugust toetust
nagu nüüd PO ajal.
Iraani jaoks on muidugi mõistlik
kasutada Iisraeli vastu nii Hamasi kui Hezbollah't.
Hamas peab siiski oma rahvale vastust andma.
Ta pole enam pelgalt ideoloogiline liikumine.
Prof Frisch rääkis konfliktist
usulise ja rahvslik-sekulaarse liikumise vahel.
25 - 30 aasta eest
näis Hamas Iisraeli silmis Fatah'st paljutõotavam.
Kuigi ideoloogiliselt järeleandmatu,
oli Hamas taktikaliselt paindlik.
Oli selge, et ta ei aktsepteeri kunagi põhimõtteliselt Iisaeli olemasolu,
aga sellega polnud kuhugi kiiret.
Ta oleks võinud Iisraeliga mugavuskokkuleppe teha.
Fatah aga suudab olla paindlik näiteks piiride osas,
kuid ka lõpetama konflikti,
mis on Iisraeli tähtsaim nõudmine.
Kui Hamas ei taha konflikti lõpetada, ei saa ta teha kompromisse
ei Iisraeli ega POga.
Iraani seisukohast eksisteerib üks jokkerkaart.
Iraanil on Gazas liitlane: Islamidžihaad.
Hamas töötab koos Iraaniga,
kuid Islamidžihaad töötab Iraanile.
Iraan kontrollib seda.
Hamas pole kunagi julgenud Islamidžihaadilt relvi võtta.
Iraan võib seega alati luua olukorra,
kus Islamidžihaad provotseerib Iisraeli,
mille tõttu kannatab Hamas.
Hamasi juhid peavad siin väga valvel olema.
Saateaeg on otsakorral.
Saate kõik veel lõpetuseks sõna.
Hamas on praegu nõrk
ja Iisraelil on aega nõuda
relvade mahapanemist,
kuid Hamasi Gazas samas siiski võimule jätta,
sest tahame hävitada vaenlast.
Nüüd on aeg, kuna Hamas teab,
et järgmine lahinguraund toob rahva nende vastu tänavale.
Abbas on armunud oma Gazast lahkulöömisplaani.
Arvan, et ta viib selle ellu,
mitte üksnes Hamasi, vaid ka Dahlani ohu tõttu.
Hetkel on meie peamiseks tööriistaks
koostöö stabiilsuse leeri teiste liikmetega,
eriti Saudi Araabia ja Araabia Ühendemiraatidega,
ning Egiptusega, kel on otsustav positsioon.
Hamas tuleb vähehaaval maha suruda.
Ühel päeval ärkavad gazalased üles ja mõistavad,
et Hamasi võimuaastad pole neile midagi head toonud.
See on parem võimalus nende võitmiseks,
kui neid sangariks muutev vägivald.
Sellesse väikesesse sektorisse on ära mahtunud
ligi kaks miljonit palestiinlast,
nii sünnipõhiseid kui põgenikke, kes saabusid ca 70 aasta eest.
Vietnami sõja ajal räägiti
Põhja-Vietnami naasmisest kiviaega.
Gaza elabki peaaegu kiviajal, kus paar tundi päevas saab ka elektrit.
Rahvas pole Hamasilt tõesti midagi head saanud.
Aeg tiksub Iisraeli kasuks.
Barjääri ehitamine tunnelite vastu käib suure hooga.
Hamas on nõrk ja neil on aeg lepinguks,
isegi kui see poleks lõplik.
Kui suur võimalus on Abbasil Gaza tagasisaamiseks?
Ta pole väga veenev, kuid püüab seda Sisi toel siiski.
Aitäh, prof Hillel Frisch, Amir Oren,
Elior Levi ja dr Eran Lerman!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja saadet Jeruusalemma Stuudio.
Kui see õnnistas teid, võite toetada TV7 tööd Iisraelis.
TV7 Eesti arvelduskontode kaudu:
Swedbank EE052200221048388411
SEB EE441010220109461019
Saaja: Taevas TV7. Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri