JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Alates aasta algusest
on Euroopas tehtud üle 16 terrorirünnaku,
mida olevat inspireerinud radikaalne islam.
Islamiterrorismi ohust Läänes vestlevad stuudios
reservikindral dr Reuven Berko, ajalehe Israel HaYom kolumnist,
meie analüütik Amir Oren
ja professor Zeev Hanin, Venemaa ja Lähis-Ida ekspert
Bar Ilani ja Arieli Ülikoolist.
Hr Oren,
alates 2017. a algusest on Euroopas toimunud 16 terrorirünnakut.
Neis on hukkunud 47 ja viga saanud 199 inimest.
Kui suureks väljakutseks on see Euroopa julgeolekuteenistustele?
See pole mitte üksnes tõsine väljakutse,
vaid ka üks põhjuseid,
miks USA lähenemine ISISe suhtes
on muutunud
kaitseminister Mattise sõnul kurnamisest hävitamiseks.
Seni on Iraagi ja Süüria lahingud,
mis keskendusid Süürias Raqqale
ja Iraagis Lääne-Mosulile, kuna Ida-Mosul on juba vabastatud,
võideldud nii, et ISISe võitlejaile ei jää enam põgenemisteid.
Ei tahetud, et nad viimase meheni võitleksid.
See oleks tekitanud rohkem tsiviilohvreid.
Nüüd piiratakse nad sisse ja tapetakse ükshaaval.
Nii ei pääse välismaised võitlejad tagasi kodumaale
uusi terrorirünnakuid tegema.
USA armee sõnul naases veel mõne kuu eest
Iraagist ja Süüriast Euroopasse
ca 1500 välismaist võitlejat kuus.
Osa neist naases Türgi kaudu.
Nüüd naaseb neid ainult 100 kuus ja arv üha väheneb.
Nüüd käivad lahingud elu ja surma peale,
et võitlejad ei saaks naasta.
Samas annab ISIS käske Raqqast, kalifaadi pealinnast,
teha rünnakuid kõikjal
ja tekitada võimalikult palju inimohvreid.
Näen seda õhupalliefektina.
Mida rohkem
Venemaa, USA ja selle liitlased
ISISt ründavad
ja Egiptuski Liibüas,
seda rohkem tahavad terroristid koju naasta.
Moslemkonnad nende kodumail valmistuvad juba nende naasmiseks.
Need on juba tegutsenud võitlejate kasvulavana,
nüüd on nad valmis neid oma rüppe tagasi võtma.
Lisaks kasvatatakse neid aktiviste
interneti ja mošeede kihutustöö abil.
Kuna nad ei saa enam Süürias ja Iraagis tegutseda,
tulevad nad loomulikult tagasi.
Mingil hetkel ründavad nad Lääne kõige tundlikumaid kohti.
Hetkel tundub,
et Lääs pole selleks valmis.
Läänes ei tehta midagi,
vähemalt sellega võrreldes,
mida Iisrael teeb luure ja ennetustöö vallas.
Iisraelis suudetakse tulevasi akte isegi ära hoida.
Euroopa kritiseerib seda tegevust, toetudes oma väärtustele,
pluralismile, sõnavabadusele ja isikuvabadusele.
Ennetustöö on moraalne probleem.
Kuigi eksisteerib luureinfo mingi peatse juhtumi suhtes,
kas inimest võib vahistada selle eest, mida ta veel teinud pole?
Huvitav ja murettekitav!
Dr Hanin, kuulsime,
et ca 1500 ISISe võitlejat kuus on naasnud Süüriast ja Iraagist
Euroopasse, Venemaale ja USAsse.
Arv on langemas, kuid neid on tulnud palju.
Luureametnike sõnul on võtmeküsimuseks,
et võitlus ei käi üksnes rühmituste vastu,
vaid nende taga oleva ideoloogia vastu.
Kas kodumaale naasnud võitlejad hakkavad levitama
sama ideoloogiat ja vaimu, mis möllas Süürias ja Iraagis?
Kindlasti hakkavad.
Süüria on saanud allikaks
terroriinfrastruktuurile kogu maailmas,
sh Euroopas, kuhu praegu loetakse ka Venemaad.
Arvestatav hulk ISISe võitlejaid ja teisi Süüria islamiste
pärinevad algselt Venemaalt või endise NSVL aladelt.
Moskvat ootab korralik probleem,
kui nad tagasi tulevad.
Osa neist naaseb Venemaale või Kesk-Aasiasse
ja osa infiltreerub Euroopasse.
Nende ideoloogia on segu poliitilisest islamismist
ja sellest poliitilisest kultuurist, millega nad on Venemaal harjunud.
Mõtlen sellega tüüpilist ida poliitkultuuri
läänemaise asemel.
Seega on see suur probleem.
Venemaal on hinnanguliselt 20-22 miljonit etnilist moslemit.
Venemaa moslemivähemus on Euroopa suurim.
Euroopa moslemkonnast rääkides on seda on hea meeles pidada.
Enamik neist pole muidugi islamistid
ega isegi väga head moslemid.
See taust võib siiski olla aluseks radikaalse islami levitamisel,
kui võitlejad Lähis-Idast naasevad.
Professor Haninil on õigus.
Venemaa on välisvõitlejate poolest
arvuliselt teisel või kolmandal kohal.
Esikohal on Saudi Araabia.
Saudidest ei räägita, kuna neid on Euroopas kerge ära tunda
ja võimud saavad nad kätte.
Nad võivad siiski naasta Saudi Arabiasse
ja tekitada seal rahutusi.
Saame näha,
kas Saudi Araabia täidab Trumpile antud lubadused.
Seni on al-Saudi suguvõsa maksnud terrorirühmitustele
pigem väljapressimisraha kui nende vastu võidelnud.
Saudi Araabia ja Pärsia lahe piirkond on unustatud rinne ISISe vastu.
ISIS erineb al-Qaedast selle poolest,
et al-Qaedal oli Afganistanis regionaalne baas.
Talebani valitsus aitas neid, kui ameeriklased tulid.
Siis arvasid ameeriklased, et vabanevad probleemist,
kui kukutasid Saddam Husseini.
ISIS tahab tugev välja näha, isegi kui kaotab alu.
See on kaotanud viimastel kuudel 55 000 ruutkilomeetrit,
üle kahe korra rohkem kui Iisraeli pindala.
Sel pole õnnestunud ka midagi tagasi vallutada.
Ta tahab näidata, et ideoloogia elab edasi.
Ta vaid taandub kõrbe, et hiljem naasta.
Paari nädala eest toimus terrorirünnak Egiptuses.
ISISe terroristid mõrvasid 29 kristlast.
Rünnaku eest võttis vastutuse ISIS.
See on vaid üks mitmetest. Ka Manchesteris toimus rünnak.
Kas ISIS püüab nende koletustega
upitada oma imagot noorte seas,
keda seob endiselt nende ideoloogia?
Kahtlemata. See on radikaalse islami värbamismeetod.
See püüab näidata end ka ohtlikuna,
eriti kristlastele ehk väärusulistele.
Võime arvata, et mõni koht nagu Afganistan, Raqqa või Mosul,
on otsustava tähtsusega.
See on muidugi tähtis selles mõttes,
et see on baasiks mujale rünnakute tegemisel.
Ideoloogia on siiski kõikjal.
Seepärast võib islamiriigi ehitada luure eest salaja
Tšetšeenias, Ameerikas või kus tahes.
Ikka veel ei mõisteta,
et sääskede tapmise asemel tuleks kuivatada soo.
Kas suudate kujutleda, et külastades Saudi Araabiat,
kohtus president Trump esindajatega Qatarist,
riigist, mis rahastab teadaolevalt terrorismi,
ja keegi ei julgenud seda neile otse mainida!
Ka Türgi on topeltagent.
Ühelt poolt rahastab ta sunniitlikku radikalismi
ja samas teeskleb, et peatab immigrante
ja saab selle eest raha.
See on kahepalgeline mäng.
Need riigid toovad sohu vett ehk raha
sääskede ehk terroristide ülevalpidamiseks.
See on tõeline oht.
Dr Hanin,
Venemaa president Putin on õhutanud tihti ameeriklasi
koostööle võitluses islamiterrorismi vastu.
Ameeriklased on suhtunud sellesse reservatsioonidega,
kuna on mures Venemaa salahuvide pärast.
Kas see ühine oht ühendab need strateegilised vaenlased,
kuigi nad pole tegelikud vaenlased?
Vastaksin ka dr Berko ja hr Oreni sõnavõttudele.
Venemaal on ameeriklastega negatiivsed kogemused.
Afganistani sõja ajal
toetasid USA ja teised lääneriigid islamiterroriste,
et peatada kommunismi ja NSVL-i laienemist.
Nad pidasid terrorismi väiksemaks ohuks.
Nüüd peksavad ameeriklasi nende omad vitsad.
Venemaa on praegu samas olukorras.
Tšetšeenias, Põhja-Kaukasusel ja Lähis-Idas
on venelastel sama probleem mis ameeriklastel.
Nad on Süürias, nagu ka Vene päritolu terroristid.
Nad võitlevad teineteise vastu.
Mida peaks Moskva tegema?
Venemaa tahab Lähis-Idas kohal olla,
kuna seal pole olnud supervõimu 18. saj lõpust alates.
Märgiksin, et kui toetatakse teistsugust terrorismi,
nimelt Iraani terrorismi,
ei saavutata siiski midagi head.
Venemaa võitleb tõepoolest Iraani ja Assadi poolt.
See on vaid sama mündi teine külg.
Osalesin hiljuti Moskvas rahvusvahelisel julgeolekukohtumisel.
Seal esitleti sama mõtet.
Iisrael ametnike enamus oli selle vastu,
kuid see ei tähenda, et see poleks tõde.
Venemaal on dilemma.
Ta vabanes osavalt kohalikest terroristidest,
saates nad Kaukasusele ja Süüriasse.
Kuid mis saab, kui nad tagasi tulevad?
Nad on treenitud sõdurid.
Hr Oren, kas Lääs ja Venemaa on valmis võitlejate naasmiseks?
Euroopal ja Venemaal on kahjuks päevakorras teised asjad
ja globaalset koalitsiooni pole.
See ilmnes president Trumpi läbirääkimistel
Brüsselis ja Taorminas, Sitsiillias.
Ta püüdis Euroopa ja NATO maadega ühist keelt leida,
kuid see ei õnnestunud teiste erimeelsuste tõttu.
Lootust siiski on.
Valimiste ajal pidas osa valijaist Trumpi paljulubavaks
tänu tema ärielu taustale.
Talt oodati ametis taibuka ärimehe tegutsemist.
ISISe vastases võitluses ta näibki jäljendavat oma äriedu.
Esmalt määras ta võitlust juhtima kaitseministeeriumi
välisministeeriumi asemel.
Teiseks käskis ta tõhustada vaid võitluse tempot ja intensiivsust.
Ta ei rääkinud detailidest,
vaid delegeeris lahingutegevuse võimalikult madalale tasemele.
Kui mõni komandör tahab kasutada superpommi Moab,
võib ta seda teha.
Valge Maja ei dikteeri iga detaili.
Kaitseminister Mattis võib kasutada Mosulis või Raqqas
soovitud taktikat Trumpilt luba ootamata.
Kaitseminister Mattis on endine kindral nagu ka McMaster.
Mõlemad tunnevad hästi Lähis-Ida olukorda
ja erinevaid relvastatud rühmitusi.
Kui kasulik see Trumpi valitsusele on?
See on kasulik eriti Mattise puhul.
McMaster on üksnes koordinaator
riikliku julgeolekunõukogu ja valitsuse vahel.
Juhtfiguuriks on kaitseminister Mattis.
Ta on olnud muuhulgas CENTCOMi ülem,
just selles piirkonnas, kus võideldakse ISISe vastu,
mitte üksnes Iraagis ja Süürias, aga ka Jeemenis ja Aafrikas.
Tänu Mattisele ja relvajõudude ülemale kindral Dunfordile
koordineerib USA tegevust enam kui 60 riigi, Interpoli ja Araabia Liigaga
ning ka Euroopa Liidu ning nüüd ehk ka NATOga.
Kuigi NATO riigid osalevad juba niigi.
Peastaabiülema perspektiivist on Mattis suurepärast tööd teinud.
Tahaksin vestelda Suurbritanniast.
Mõne aasta eest investeeris ta suuri summasid
oma luure, armee ja politsei tugevdamisse.
Nüüd, pärast Manchesteri terrorirünnakut tekib küsimus,
kui tõhusalt need organid töötavad?
Raha ei lahenda kõike.
Muutust on vaja ka selles,
millised volitused seadus neile organitele annab.
Amir Oren rääkis riikidevahelisest koordineerimisest.
Selle keerukus ilmneb,
kui räägime infovahetusest.
Trumpi ja Iisraeli luure juhtum on selle heaks näiteks.
Asi pole info allikas, vaid selles, mida infoga tehakse.
Info jagamine teenib Lähis-Idas vastuolulisi huve.
Siin toetavad ühed Iraani ja teised sunniitlikke riike.
Nad püüavad keskpõrandal ühineda, et ISISe vastu võidelda.
Paljud on siiski infovahetuse suhtes umbusklikud.
See takistab koostööd terrorismivastases võitluses.
Suurbritanniaski toetab Tööpartei juht
palestiinlaste terrorismi.
Ta osales tseremoonial nende terroristide auks,
kes tapsid Münchenis Iisraeli sportlasi.
Kujutlege, kui mõni temasugune juhiks Suurbritanniat!
Kas see riik võitleks tõesti terrorismi vastu?
Dr Hanin, eri organite valmisolekust rääkides
tuleb arvestada nende juriidiliste volitustega.
Kas Euroopal, Venemaal ja USA-l on avalikkuse toetus
vajalikeks drastilisteks muudatusteks?
Olukord on veelgi keerulisem.
Asi pole üksnes
riikide vastuolulistes huvides,
vaid ka riigisiseste rühmituste vastuolulistes huvides.
Nagu Inglismaal. - Või Venemaal.
Venemaal naljatatakse, et kuigi seal on üheparteisüsteem,
on sellel mitmeid sissepääse.
Sama võib öelda ka Suurbritannia või USA kohta.
Ka Venemaal eksisteerib tuumalobitöö grupp,
mis toetab suhete tõhustamist Iraaniga
ja Teherani soovide elluviimist.
Samas toetavad osad kaitseministeeriumis koostööd
Iisraeli ja USAga.
Enne kui saab mõelda, kuidas tegutseda rahvusvahelisel areenil,
peab käsitlema sisepoliitilisi küsimusi.
Kas siseriikliku tasandi juriidilised asjad on nii korras,
et saab võidelda islamiterrorismi vastu?
Põhimõtteliselt on.
Samas muutub olukord nii kiiresti,
et kohtusüsteem, poliitika, diplomaatia, armee ja luure
peavad pidevalt kohanema.
Süsteem pole kõigis lääneriikides piisavalt paindlik.
Julgeolekuvõrgustiku aukude arvu on raske reguleerida.
Kui augud on liiga suured,
pääsevad terroristid läbi.
Kui need on liiga väikesed,
püütakse kinni süütuid,
mis võib sundida neid end terroristidega samastuma.
Manchesteri rünnaku puhul
on kritiseeritud julgeolekuteenistust ja politseid selle eest,
et rünnaku sooritaja Abedi oli vaid 20 000 nimega pikas listis,
mitte lühemas, 3000 tõsisema kahtlusaluse nimekirjas.
See räägib probleemi ulatuslikkusest.
20 000 kahtlusaluse jaoks oleks vaja 80 000 politseinikku
jälgima neid 3-vahetuselistes 4-liikmelistes gruppides.
See on võimatu.
Nad tuleb nabida kinni teel Liibüasse või tagasi.
Tal oli oma elurajoonis palju aitajaid.
See räägib luure, politsei ja julgeoleku ebaefektiivsusest.
Vestlesin aastate eest Belgia politseiülemaga.
Ta rääkis,
et Charlie Hebdo rünnakute autorid olid varem vangistatud,
kuid kohtusüsteem ei saanud neid vangis hoida.
Järgnes kohutav terrorirünnak.
Kuidas on olukord tänaseks muutunud?
See on samuti üks dilemmadest.
Kui neid liiga kaua vangis hoida,
radikaliseeruvad nad veelgi rohkem ja loovad suhteid teiste terroristidega.
Lõpuks vabastatakse nad ikkagi
ehk veel paadunumate terroristidena.
On raske teada, kellele tasuks keskenduda.
Politsei ja julgeolekujõudude mõttemallid on erinevad.
Politsei ja kohtunikud ootavad, et kuritegu oleks juba sooritatud.
Seejärel võetakse kurjategija kinni.
Antud juhtumite puhul tuleks rünnak ette ära hoida. - Ja ennustada.
Selleks on vaja eriluba kasutada meetmeid,
mida demokraatlik ühiskond tavaliselt ei kasuta.
Saateaeg on otsakorral. Saate kõik veel viimase sõnajärje.
Ühinen teie märkusega, öeldes,
et väljakutse mõistmiseks üldisemalt tuleks see määratleda.
Poliitilist islamit pole olemas.
On olemas dawa levitatud ideoloogia.
Dawa pole süütu, vaid püüab veenda rahvast,
et Muhhamedi aegseid massimõrvu tuleb jäljendada tänagi.
Seda ideoloogiat tuleb muuta.
Euroopasse infiltreerunud suhteliselt väike islamistide rühm
surub oma mõtlemist peale nüüd tervele moslemkonnale.
Keegi ei usu, et see neil õnnestub, kuid nad on seda juba teinud.
Just see ongi dawa.
Aitäh, dr Berko, hr Oren ja dr Hanin!
Aitäh head vaatajad! Järgmise korrani!
Antud saadet ja TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ka TV7 Eesti annetuskanalite kaudu.
TV7 arvelduskontod:
Swedbank EE052200221048388411
SEB EE441010220109461019
Saaja: Taevas TV7
Tõlge: Monika Jaaguri