Tervetuloa Jerusalem studioon!
Istuva presidentti Hassan Ruhani -
voitti Iranin presidentinvaalit -
varmistaen asemansa seuraaviksi neljäksi vuodeksi.
Ruhani sai 57,13 prosenttia äänistä.
Tulos osoittaa iranilaisten haluavan vähentää Iranin eristyneisyyttä -
kansainvälisestä yhteisöstä.
Tervetuloa keskustelemaan aiheesta, tohtori Efraim Kam, -
Turvallisuusinstituutin vanhempi tutkija, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Eldad Pardo, Impact SE:n tutkimusjohtaja -
ja Heprealaisen yliopiston Iran-luennoitsija.
Herra Oren, mikä tilanne Iranissa on tällä hetkellä?
Ulkopolitiikka, joka kiinnostaa meitä -
ja luultavasti katsojiakin, -
ei ollut Iranin vaalien keskeinen aihe.
Ulkopolitiikan taustalla ovat tietysti sisäiset tekijät, varsinkin talous.
Yleistäen voi sanoa, että maltillinen ehdokas voitti.
Maltillisuus tarkoittaa avoimempaa suhtautumista maailmaan.
Jos Iranin pelättiin palaavan vuosien takaiseen kovaan linjaan, -
ne pelot ovat toistaiseksi ohi.
Tosin muutkin niin sanotut maltilliset, kuten Rafsanjani ja Khatami, -
aloittivat hekin aikoinaan maltillisin lupauksin, -
mutta kovan linjan väki pysäytti heidät.
Silti nyt Ruhanin toisen kauden alkaessa -
edistys näyttää todennäköiseltä.
Vuoden 2013 vaaleissa ehdokkaita oli kuutisensataa, -
mutta tänä vuonna ehdokkaita oli huomattavasti enemmän, -
yli 1200.
Pääehdokkaita oli kuitenkin vain kaksi: -
istuva presidentti Hassan Ruhani, -
jota pidetään maltillisempana sekä maailmalla että Iranissa, -
sekä korkeimman johtajan, ajatollah Ali Khamenein suojatti -
Ebrahim Raisi.
Raisi kehotti kannattajiaan palaamaan -
Iranin vallankumouksen alkuperäiseen oppiin.
Miten merkittävä kannanotto tämä on Iranin kansalta?
Voiko kansa vaikuttaa asioihin, vain onko kaikki ajatollahin käsissä?
Yleensä vaalikampanjoiden lopussa -
jäljellä on vain pari―kolme ehdokasta.
Tässä tapauksessa jäljellä oli kolme, -
mutta muutama päivä ennen vaaleja -
Teheranin kaupunginjohtaja Ghalibaf luopui ehdokkuudestaan.
Hän tiesi, ettei hänellä ole mahdollisuuksia voittaa.
Lisäksi hän halusi auttaa radikaalia ehdokasta, Raisia.
Lopulta ehdokkaita oli vain kaksi, -
ja Ruhani voitti suurella enemmistöllä.
Tohtori Pardo?
Tämä voi osoittautua Iranin historian käännekohdaksi, -
mutta ei välttämättä.
Iranilla on edessään suuria esteitä.
Se ei mitenkään voi jatkaa samaa linjaa.
Sitä vastassa on Trump ja kokonaan uusi maailma.
Iranin on kuunneltava äänestäjiään.
Vaalit keskittyivät kansainvälisiin pakotteisiin.
Iranilaiset eivät halua pakotteita eivätkä sotaa.
He eivät halua taantumista.
Pakotteita on vielä jäljellä, ja niitä saatetaan voimistaakin, -
koska Iran on osallisena -
monenlaisessa terrorismissa ja pahanteossa ympäri Lähi-itää.
Toinen kysymys on ballistinen ohjusohjelma.
Nämä molemmat asiat muuttuvat vain korkeimman johtajan suostumuksella.
Se on suuri kysymysmerkki.
Iranin islamilaisen tasavallan presidentti solmi sopimuksen -
P5+1-maiden kanssa -
ydinohjelman rajoittamisesta pakotehelpotusten vastineeksi.
Silti sama hallinto tukee edelleen erilaisia operaatioita Lähi-idässä.
Ydinsopimuksen solmimisen jälkeen -
ulkoministeri Muhammad Javad Zarif vieraili -
Libanonissa, Irakissa ja muissa Lähi-idän maissa julistamassa, -
että Iran aikoo lisätä aktiivisuuttaan saamillaan varoilla.
Iran haluaa siis toisaalta tehdä pesäeroa eristyneisyysideologiaan, -
ja toisaalta jatkaa pahantekoaan, kuten tohtori Pardo sanoi.
Se vain lisää Iranin eristyneisyyttä kansainvälisestä yhteisöstä.
Ydinohjelma ja Iranin muut hankkeet Lähi-idässä ovat kaksi eri asiaa.
Ne kuuluvat toki molemmat erottamattomasti -
Iranin suurvaltapyrkimyksiin.
Teheranin vallanpitäjät eivät silti oikeastaan ole päättäneet -
valmistaa ydinaseita.
He tietävät, että Israel ja muut maat saisivat vihiä siitä, -
ja silloin Iran joutuisi hyökkäyksen kohteeksi.
Iran etenee siksi hitaasti mutta varmasti, -
kunnes siltä tieltä ei ole enää paluuta, -
antamatta vihollisilleen syytä hyökkäykseen.
Toisaalta ydinsopimus antoi Iranille 10―15 vuoden hengähdystauon -
hyökkäyksen uhasta.
Sen vastineeksi Iran sai pakotehelpotuksia, -
jotka eivät ole toteutuneet kokonaan.
Iranilaiset uskoivat vuonna 2015, että ne toteutuisivat.
Nähtäväksi jää, miten he reagoivat.
Suurvaltapyrkimyksiään Iran pitää samanlaisina kuin muidenkin, -
esimerkiksi Venäjän.
Venäjä käyttää tosin kansallisia joukkojaan, -
kun taas Iran käyttää Hizbollahia ja muita välikäsiä.
Iran ajaa omia etujaan Bagdadissa, Beirutissa, Syyriassa -
ja kaikkialla, missä vain voi.
Vain jos Iranissa vaihtuu hallinto, -
tai jos hallinnon kilpailevien ryhmien kokoonpano muuttuu, -
kuten Vallankumouskaartin Quds-joukkojen, -
vasta silloin Iranin linja voi muuttua.
Lyhyellä aikavälillä -
Iranin turvallisuus- ja ulkopolitiikka tuskin muuttuvat.
Khamenei pitää edelleen Iranin politiikkaa käsissään.
Viime vuosina Iranin johto on kuitenkin ottanut useita askeleita, -
joista Khamenei ei pitänyt, -
esimerkiksi linja USA:ta kohtaan, väliintulo Syyriaan -
ja Syyriaan lähetettävien šiiajoukkojen perustaminen.
Iranin radikaalijohtajat painostivat hänet hyväksymään ne.
Iranin linja ei nyt muutu.
Muutos tulee sitten, kun Khamenei astuu pois näyttämöltä.
Tohtori Pardo, -
ajatollah Ali Khamenei on jo pitkään sairastanut syöpää.
Neljännen asteen syövästä on huhuttu, -
mutta hän elää yhä ja käyttää vaikutusvaltaansa eri areenoilla.
Hän on vieläkin Iranin tärkein päättäjä.
Voiko Iranin islamilainen tasavalta muuttaa ulkopolitiikkaansa -
niin kauan kun Khamenei on vallassa -
vai onnistuuko se vasta kun hän kuolee tai luopuu asemastaan?
Hän on yhä vallassa.
Oli mielenkiintoista seurata Ruhanin puheita heti vaalien jälkeen, -
ja sitten seuraavana päivänä kabinetin kokouksessa -
ja lopuksi lehdistötilaisuudessa.
Ensin hän esiintyi innokkaana ja itsevarmana hallitsijana, -
mutta sitten hänestä tuli taas korkeimman johtajan nöyrä palvelija.
Tämä kertoo jostakin.
Toisaalta jos Iran tahtoo selvitä talousongelmistaan, -
sen täytyy päästä eroon pakotteista ja niiden uhasta.
Se tarkoittaa vetäytymistä Lähi-idästä.
Iranin täytyy myös uudistaa ja avata elinkeinoelämäänsä.
Kaikki se merkitsee yhteentörmäystä vanhan kaartin kanssa.
Se on erittäin vaikeaa Ruhanille ja ehkä Khameneillekin.
Uskon kuitenkin, -
että Vallankumouskaartikin haluaa ikään kuin pyyhkiä pois virheitään.
Siitä on tutkimusnäyttöäkin.
Monet heistä haluaisivat Iranista eräänlaisen demokratian, -
jossa he hallitsisivat Venäjän oligarkkien tapaan.
He eivät halua odotella seuraavaa vallankumousta, -
jossa heidät hirtettäisiin.
Lähes kaikissa vallankumoushallinnoissa -
on samanlainen dynamiikka.
Leninin ja Stalinin tapauksessa -
rinnakkaiseloa piti odottaa Hruštšoviin tai jopa Gorbatšoviin asti.
Iranin Gorbatšovia ei ole vielä tullut.
Fidel Castrosta piti odottaa häneen veljeensä Raúliin.
Israelkin muuttui vasta David Ben Gurionin vanhoilla päivillä -
tämän hellitettyä otettaan hallitsevasta puolueesta.
Hän ei tosin ollut vallankumousjohtaja.
Siirtymä Khomeinista Khameneihin vuonna 1989 oli tärkeä, -
mutta ratkaisevaa on se, mitä tulee Khamenein jälkeen.
Onko hänellä seuraaja?
Entä jos Ruhanin kaltaiset johtajat eivät tunnustakaan -
uuden korkeimman johtajan auktoriteettia?
Se nähdään ehkä parin vuoden kuluessa.
Lähivuosien avainkysymys on Iranin taloustilanne.
Se on yhä vaikea, -
ja siinä mielessä Ruhani on tuottanut pettymyksen kannattajilleen.
Talous riippuu jäljelle jääneistä pakotteista -
ja suhteesta Yhdysvaltoihin.
Se on hankalaa Khameneille, joka ei halua laajentaa suhdettaan USA:han.
Nyt kuulemme, miten Trump puhuu Iranista.
Trump ei aio antaa Iranille tuumaakaan periksi.
Hän korostaa olevansa erilainen kuin Obama.
Maiden suhteet tuskin paranevat lähitulevaisuudessa.
Mainitsitte Trumpin voimakkaat ilmaisut Irania vastaan.
Tohtori Pardo, Iranin vaalien aikaan Saudi-Arabiassa oli huippukokous, -
jossa presidentti Donald Trump puhui.
Hän vahvisti Yhdysvaltojen sitoutumisen sunniliittolaisiinsa.
Maat tekivät myös 100 miljardin dollarin asekaupat, -
jolla saudiarmeijan keskinkertainen vanha kalusto päivitetään -
viidennen sukupolven ensiluokkaiseksi kalustoksi.
Miten huolestunut Iran on siitä?
Teheran ei kuitenkaan ole kritisoinut mitään muuta -
kuin Yhdysvaltojen asettamia pakotteita.
Puhuvat he toki Saudi-Arabiasta, -
mutta Trump on todellakin muuttanut pelin.
Amerikkalaispresidentti saarnasi 54 muslimijohtajalle, -
jotka kaikki taistelevat Irania ja terrorismia vastaan!
Iran on tosiaankin yksin maailmassa.
Muslimimaailma on hylännyt Iranin.
Trump on nyt Euroopassa. Eurooppakaan ei tue Irania.
Kaikki pelkäävät Trumpin arvaamattomuutta.
Iranilaisten on nyt pohdittava asioita vakavasti.
Mainitsisin erään toisen asian.
Kirjoitin Amos Nadanin kanssa artikkelin pakotteista -
Economist-lehteen vuonna 2010.
Teimme johtopäätöksen, -
että lamauttavat pakotteet muuttavat tehokkaasti Iranin linjaa.
Perusteluni oli, että Iran on verrattain avoin yhteiskunta.
Siellä on vaaleja ja keskustelua.
Ei se ole sellainen kuin Taliban tai Pohjois-Korea.
Avoimemmat maat ovat alttiimpia pakotteille.
Iranilaisten käytöksen muutos näkyi näissä vaaleissa.
Sellaista ei ole ennen nähty, ellei ehkä 1990-luvun lopulla.
Jos Trump jatkaa tätä huimaa painostusta, -
Iranin johdon on muututtava.
USA on Iranille yhä iso paholainen, ja Israel pieni paholainen.
Saudi-Arabiasta tuli nyt keskikokoinen paholainen.
Sen takana voi olla Saudi-Arabian nouseva voima, -
puolustusministeri Mohammad Bin Salman, lähes kruununprinssi.
5―10 vuoden kuluttua hän saattaa olla kuningas.
On silti liian yksioikoista korostaa sunnien ja šiiojen vastakkainasettelua.
Trumpin agendan pääkohta on yhä Isis, joka on sunnijärjestö, -
samoin al-Qaida.
Isisin vastaisessa taistelussa Yhdysvaltoja auttavat -
Iranin tukemat Irakin šiiajoukot.
Tilanne ei siis ole niin mustavalkoinen.
USA ja Iran voivat olla jonkin aikaa taktisia liittolaisia.
Pitkällä aikavälillä USA tietysti haluaa heikentää -
Iranin vaikutusvaltaa Lähi-idässä.
Iranin reaktiosta ei vielä tiedetä mitään.
Iranilaisten käyttäytyminen on pragmaattista, -
vaikka hallinnolla on ideologinen pohja.
He vastaavat paineeseen ja mukautuvat tilanteeseen.
Tohtori Kam, kaikki maat Iranin ympärillä ovat sen vihollisia, -
sunnimaat ja Israel.
Viime viikolla Israelissa ollessaan presidentti Trump korosti, -
että tämä yhteinen uhka on tuonut sunnimaat ja Israelin yhteen.
Se on herättänyt maat yhteistyöhön.
Onko Iran huolissaan siitä?
Varmasti on.
Se on huolissaan -
Trumpin tarjoamasta tehokkaammasta pelotteesta.
Iranilla oli yksi liittolainen, Assadin Syyria.
Syyria ei ole enää valtio, eikä Assad entisensä.
Entä Venäjä?
Sillä on merkitystä, mutta liittolainen se ei ole.
Iranilla ja Venäjällä on erimielisyyksiä.
Ne tekevät yhteistyötä niiltä osin, joilla yhteinen kieli löytyy.
Iran tietää, ettei se muilta osin voi Venäjälle mitään.
Iran on yksin. Iranilaiset haluavat muutosta.
Yksi kysymys on, toimiiko Iranin hallinto ennakoivasti vai reagoivasti.
Yhdysvallat ja Iran olivat vastakkain jo 1980-luvulla -
Persianlahdesta, uudelleenliputtamisesta, -
Kuwaitin säiliöaluksista ja Iran Airin alasampumisesta.
Iran nousi merkittävään asemaan sen tyhjiön seurauksena, -
joka syntyi Saddam Husseinin Irakin kukistamisen jälkeen.
Irakin sotilasmahdin aikaan Iran ei ollut niin suuri uhka.
Nyt Iran on Persianlahden suurin sotilasmahti.
Saudi-Arabia on suurin talousmahti.
Nyt se on myös sotilaallinen uhka, -
ja Iran on puolustuskannalla.
Iran on käyttäytynyt hyökkäävästi esimerkiksi Hizbollahin välityksellä.
Se on yhä hyökkäävä Jemenissä.
Muilla rintamilla se on nyt puolustuskannalla.
Tohtori Pardo, mitä sanottavaa teillä on tästä?
Ruhanin ensimmäinen puhe, jossa hän oli erittäin innostunut, -
antaa ehkä parhaan kuvan -
hänen ajattelustaan.
Hän sanoi tahtovansa rauhaa maailman kaikkien maiden kanssa.
Se tarkoittaisi myös Israelia ja USA:ta.
Hän ei tietenkään nyt pysty siihen, mutta jostakin se kertoo.
Huomauttaisin myös Irakista.
Lähi-idän šiiojen keskuudessakin on maltillisia.
Herra Oren on oikeassa siinä, -
että šiiojen ja sunnien vastakkainasettelua liioitellaan.
Hizbollahin johtajat ovat vihoissaan Iranille, -
samoin Irakin šiiat.
He ovat arabeja, eivätkä he pidä Iranin mukaantulosta.
On olemassa pieni mahdollisuus, että jos Iran jatkaa linjaansa, -
Iranissa voi syttyä sisällissota tai vallankumous.
Iranilaisten enemmistö vastustaa hallintoa.
Iranilla on suuria vähemmistöongelmia.
Yllättävä käänne voi tulla, jos Irania painostetaan tarpeeksi.
Sellaisia on ollut Iranissa useasti viimeisten 150 vuoden aikana.
Se kuuluu iranilaisten mielenlaatuun ja kulttuuriin.
En yllättyisi, jos koko Iran räjähtäisi.
Khamenei tietää vaaran ja on siksi varovainen, -
mutta hän on tullut vanhaksi.
Kuten tohtori Kam sanoi, -
Iranilla on liittolainen, jota ei oikeastaan enää ole, Assadin Syyria.
Iran yrittää kovasti pitää Assadin vallassa.
Irakin šiiajoukot ovat jo julistaneet siirtyvänsä Syyriaan -
Assadin tueksi.
Ne tukevat nyt Irakin armeijaa Mosulin itäosassa -
Isisin vastaisessa taistelussa.
Kun ne ovat siirtyneet Syyriaan, -
muuttavatko ne Syyrian tasapainon Iranin hyväksi?
Iran on mukana Syyriassa oman armeijansa joukoilla -
sekä Hizbollahin ja šiia-asejoukkojen välityksellä.
Iranilaisten osuus siitä kaikesta on verrattain pieni, -
10―20 prosenttia.
Šiiajoukot ja Hizbollah kärsivät suurimman osan tappioista.
Herra Oren, -
ottaisin esiin pari viikkoa sitten raportoidun tapahtuman.
USA:n johtamaa liittoumaa pyydettiin pysäyttämään tietty šiiaryhmä, -
joka oli matkalla kapinallisten tukikohtaan.
Heillä oli mukanaan iranilaisia tukijoita ja neuvonantajia.
Kyseisessä kapinallistukikohdassa oli myös amerikkalaisia neuvonantajia.
Voiko amerikkalaisten ja iranilaisten kohtaaminen tällä tavalla -
johtaa uuteen vaiheeseen -
tai äkilliseen yhteenottoon näiden maiden välillä?
Luultavasti ei.
Persianlahdella tai Hormuzin salmella on kyllä sattunut välikohtauksia.
Amerikkalaiset ovat toimineet niissä suojelupakon vuoksi.
Taistelusäännöt määräävät, ettei mitään riskiä voi ottaa silloin, -
kun mahdollisesti vihamielinen voima tulee liian lähelle.
Sääntö tehtiin sen jälkeen, -
kun USS Coleen iskettiin Adenin satamassa 17 vuotta sitten.
He eivät ota riskejä. He ampuvat ensin ja kysyvät sitten.
Vasta jälkeenpäin he saivat tietää, että saattueessa oli iranilaisia.
Ei heidän ollut tarkoitus ottaa yhteen Iranin kanssa.
Vastaan aiempaan kysymykseen.
Puolitoista vuotta sitten Iran oli vielä suurin Assadin tukija.
Kun venäläiset tulivat syksyllä 2015, valtatasapaino järkkyi.
Sanoitte, että Iran yrittää pitää Assadin vallassa.
Venäjä ei pidä siitä kiinni yhtä itsepäisesti.
Venäjä haluaa Syyrian hallinnon säilyvän, -
mutta ei välttämättä itse Assadin.
Venäjä tahtoo jalansijan rannikolla, mutta Assadista se voi luopua.
Iran ja Venäjä voivat ottaa yhteen, mutta Venäjä on vahvempi.
Ohjelma on lopuillaan.
Tohtori Pardo, muuttuuko Iranin linja merkittävästi lähitulevaisuudessa?
Muuttuu, mutta kysymys kuuluu, miten?
Edessä voi olla vähittäistä maltillistumista -
tai suuria yhteenottoja.
Minäkin uskon Iranin hallinnon muuttuvan ajan mittaan.
Iranilaisten enemmistö haluaa toisenlaisen hallinnon.
Se näkyi näissä vaaleissa.
Trump ja Netanjahu haukkuvat ydinsopimusta jatkuvasti, -
mutta se on avannut ikkunan, -
josta Ruhanin johtamat maltilliset voivat lähestyä länttä.
Kiitos, tohtori Kam, herra Oren ja tohtori Pardo!
Kiitos myös katsojille, näkemiin ensi kertaan!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta