JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Ametisolev president Hassan Rouhani
võitis eelmisel nädalavahetusel Iraani presidendivalimised
ja kindlustas võimu veel neljaks aastaks.
Rouhani tagasivalimine 57,13 protsendiga häältest
tõestab Iraani rahva taotlusi -
vabaneda Teherani isolatsioonist rahvusvahelisel areenil.
Stuudios vestlevad dr Efraim Kam,
Riikliku Julgeoleku Uurimisinstituudi vanemteadur,
TV7 analüütik Amir Oren
ja dr Eldad Pardo, teadusjuht Impact SEs
ja Iraani teema lektor Heebera Ülikoolis.
Hr Oren, palun väikest ülevaadet Iraani praegusest olukorrast.
Välispoliitikateema, mis huvitab meid
ja ilmselt ka meie vaatajaid,
ei olnud valimiskampaanias peamine.
See on sisepoliitika ja majanduse derivaat.
Aga üldistavalt öeldes võitis mõõdukas kandidaat.
Mõõdukas kandidaat tähendab, et Iraan on avatum maailmale.
Ja kui kardeti taandumist varasemate aastate karmi poliitikasse
siis selle võib ilmselt lähiajaks unustada.
Kuigi nagu mainitud,
kunagi mõõdukad Rafsanjani ja Khatami
alustasid samuti mõõdukate lubadustega,
kuid blokeeriti kõva kursi pooldajate poolt.
Kuid Rouhani teise ametiaja alguses võib kaartidest progressi lugeda.
Dr Kam, kui 2013. a valimistel oli kandidaate 600 ringis,
siis tänavu võis näha olulist kasvu -
kandideerimisest presidendivalimistel teatas üle 1200 inimese.
Sõelale jäi aga kaks peamist võistlejat.
Nagu hr Oren mainis, on ametisolev president Rouhani
nii rahvusvahelise üldsuse kui kodupubliku silmis mõõdukam.
Teine kandidaat oli
Iraani ülemjuhi ajatolla Khamenai kaitsealune Ibrahim Raisi.
Ta püüdis õhutada oma valijaid
naasma 1979. a Islamirevolutsiooni algupäraste õpetuste juurde.
Kui palju kaalu sellel rahva silmis oli?
Või oli see vaid väliseks showks
ega avaldanud rahvale sama palju mõju kui ülemjuht?
Üldiselt jäi enamikel valimistel
lõpuks sõelale vaid 2-3 kandidaati,
kes kampaania lõpuni vastu pidasid.
Antud juhul jäi kolm,
kuid paar päeva enne valimispäeva otsustas kolmas kandidaat,
Teherani linnapea Bagher Ghalibaf kandideerimisest loobuda.
Paljuski mõistmise tõttu, et tal pole mingeid võimalusi
ja teiseks soovis ta aidata radikaalsemat kandidaati Raisit.
Viimases etapis jäi järele vaid kaks kandidaati
ja Rouhani sai suure häälteenamusega võidu.
Dr Pardo?
See võib osutuda pöördepunktiks Iraani ajaloos,
kuid võib ka mitte.
Edasi liikudes on Iraan silmitsi mitmete takistustega.
Asi pole järjekindluses.
Iraanil pole mõtet jätkata valimisteeelset poliitikat,
kuna USAs on presidendiks Trump ja maailm on täielikult muutunud.
Iraan peab kuulama valijaid.
Nagu hr Oren ütles,
olid valimistel põhiteemaks rahvusvahelised sanktsioonid.
"Me ei taha sanktsioone. Me ei taha sõda.
Me ei taha tagurpidi minna."
Kuigi ei taheta tagasi minna, kehtivad ikkagi sanktsioonid.
Sanktsioonid võivad karmistuda,
kuna Iraan on Lähis-Idas kontrollimatu jõud,
kes tegeleb igasuguse terrorismi ja üleannetustega.
Teiseks elemendiks on ballistiliste rakettide programm.
Need kaks elementi muutuvad vaid ülemjuhi nõusolekul.
Siin on suur küsimärk.
Hr Oren, Iraanist rääkides on meil president,
kes jõudis P5+1ga ajaloolise tuumalepinguni,
mis kärbib Iraani tuumaprogrammi
sanktsioonide leevendamise eest.
Ometi toetab see režiim pidevalt erinevaid operatsioone.
Iraani välisminister Zarif
käis pärast tuumaleppe sõlmimist mööda maailma riike,
sh Iraagis, Liibanonis ja mujal regioonis
ning kuulutas Teherani soovi regiooni asjades aktiivselt osaleda,
kuna nüüd on rohkem vahendeid. Kuidas tasakaalustab Iraan
oma taandumist isoleerituse ideaalist
ja üleannetuste jätkamist, nagu hr Pardo ütles?
Viimane ju kaugendab teda rahvusvahelisest üldsusest veelgi?
Iraani tuumaprogramm ja muu võimuprojekteerimispoliitika
on kaks erinevat teemat.
Muidugi on need osa Iraani enesenägemusest
regionaalse jõuna, kellel on pürgimusi naabritest käepikenduste juures.
Ometi pole võim Teheranis
kunagi otsustanud tuumarelva kasuks
Nad teavad, et kui nad seda teeksid,
saaksid Iisrael ja teised teada
ning see tõmbaks Iraanile rünnaku kaela.
Nad tahtsid edeneda aegalselt ja kindlalt,
kuni mingi tagasipöördumatu hetkeni, ilma seda välja kuulutamata
ja õhutamata Iraani vaenlasi teda ründama.
Teiselt poolt, ja sama juhtus ka lepinguga,
Iraanile anti 10-15-aastane paus
rünnakuähvardustega.
Kasuteguriks pidi olema sanktsioonide leevendamine,
mis pole seni sel määral jõustunud,
kui iraanlased 2015. a lootsid.
Nüüd tuleb oodata, millise vastukäigu nad teevad.
Võimuprojekteerimispoliitika on selles, et nad näevad, mida teised teevad.
Venelasedki teevad sedasama, ehk küll mitte samas mõõdus,
vaid oma jõudude, mitte omakaitse, Hezbollah' või teistega.
Ka teised regiooni jõud teevad seda.
Nad püüavad kaitsta oma huve
Bagdadis, Beirutis, Süürias ja mujal.
Ja vaid siis, kui muutub režiim
või võimu pärast võitlevate jõudude kompositsioon,
ntks Revolutsioonikaart või peamiselt Qudsi väed,
alles siis näeme tõelist muutust selle poliitika tagajärgedes.
Teie nägemus, dr Kam?
Rõhutaksin lühiajalisust.
Ma ei näe olulisi muutusi Iraani poliitika tähtsaimatel teemadel
nagu julgeolek ja välispoliitika.
Peame meeles pidama, et Khamenai jääb Iraanis peamiseks otsustajaks.
See ei muutu.
Viimasel paaril aastal tegi Iraani juhtkond samme,
mis Khameneile ei meeldinud.
Näiteks USA-poliitika ja sekkumine Süürias,
sh šiiitlike võitlejate üksuste loomine, kellest enamik saadeti Süüriasse.
See ei meeldinud talle,
kuid Iraani radikaalsem juhtkond sundis teda neid aktsepteerima.
See ei muutu.
Muutus tuleb siis, kui Khamenei areenilt lahkub.
Dr Pardo, oleme rääkinud juba kaua,
et ajatolla Khamenei põeb vähki.
Me ei tea, kui tõsine seis on.
Kuulduste järgi on see IV astme kasvaja.
Ometi jätkab ta valitsemist ja nööride tõmbamist
ning on Iraani sündmustes peamine otsustaja.
Kui palju või kuidas saaks Iraan muuta oma välispoliitikat ajal,
kui ajatolla Khamenei on endiselt ametis
ja valitseb sedagi valdkonda,
võrreldes ajaga pärast tema surma või ametist lahkumist?
Ta on endiselt võimul.
Huvitav oli jälgida Rouhani kolme järjestikust kõnet:
kohe pärast valimisi, järgmisel päeval kabinetiistungil
ja seejärel pressikonverentsil.
Äärmiselt entusiastlikust, enesekindlast isikust,
kes arvab, et valitseb riiki,
muutus ta kolmandas kõnes
ülemjuhi alandlikuks sulaseks.
See viitab millelegi.
Samas ütleksin, et kui Iraan tahab pääseda majanduskriisist,
peab ta esmalt vabanema sanktsioonidest
ja sanktsioonide ohust.
See tähendaks Lähis-Idas põhimõtteliselt taandumist.
Nad peavad ka reformima ja avama oma majanduse.
Kõik see tähendab kokkupõrget Revolutsioonikaarti ja vana kaartiga.
Rouhanil saab äärmiselt raske olema ja ehk ka Khameneil.
Kuid usun, et ka Revolutsioonikaart
tahab oma vallutusi tasapisi rahaks teha.
Selle kohta on tehtud uurimusi.
Paljud neist tahaksid, et Iraanist saaks demokraatia,
nii et neist saaksid oligarhid nagu vanasti Venemaal,
või mingid tsiviilmiljonärid,
selle asemel, et nad järgmises revolutsioonis oksa tõmmataks.
Seda perioodi on huvitav jälgida. - Hr Oren?
Peaaegu igal revolutsioonirežiimil on teatud dünaamika.
Kui minna tagasi Lenini ja Stalini aega,
siis kooseksistentsiks tuli oodata Hruštšovi ja isegi Gorbatšovi.
Iraanis pole Gorbatšovi veel näha.
Fidel Castro pidi vahetuma tema venna Rauliga,
et režiim veidi mõõdukam oleks.
Sarnaseid juhtumeid on veel.
Isegi David Ben Gurion, kes polnud küll revolutsioonijuht,
kuid lõdvendas vanaduses valitsusparteis haaret
ja alles siis sai Iisrael 1960. aastail muutuda.
Üleminek Khomeinilt Khameneile 1998. a oli oluline.
Mis juhtub pärast Khameneid ja kas ta valmistab ette järeltulijat
ning milline on juhtkonna koosseis,
kui uus ülemjuht ei suuda oma tahet peale suruda
mõnele Rouhani-sugusele? Selles on küsimus.
Võimalik, et saame vastuse järgmise paari aastaga.
Minu arvates on lähitulevikus võtmeküsimuseks
Iraani majandusseis, mis on endiselt problemaatiline.
Teatud mõttes valmistas Rouhani oma toetajaile pettumuse,
kuna tema edu oli piiratud.
Parem majandusseis sõltub kahest tegurist.
Esiteks, allesjäänud sanktsioonide kaotamine
ja teiseks - suhted USAga.
Need pole just paljutõotavad.
Khamenei ei taha arendada USAga suhteid kaugemale tuumateemast.
Teiseks see, kuidas Trump praegu Iraanist räägib.
Kõik on väga halb. Ta ei loobu millestki.
Ta rõhutab pidevalt, et ta pole Obama.
Ma ei näe lähitulevikus kahe riigi suhetes muutust.
Mainisite Trumpi
ja tema valjuhäälset esinemist,
et ta näeb Iraani vaenlasena.
Dr Pardo, valimised Iraanis toimusid Saudi Araabia tippkohtumise ajal,
kus viibis ka president Trump, kes oli seal üks peakõnelejaid.
USA kinnitas pühendumust oma sunniitlikele liitlastele regioonis,
ning sõlmis Saudi Araabiaga ka 100 mlrd USD suuruse tehingu,
mis uuendas Saudi armee taset.
See oli siiani üsna vana relvastusega keskpärane armee,
mis sai nüüd kaasaegset, viienda põlvkonna varustust.
Kui häiritud on sellest Iraan?
Me ei kuule just valju vastukaja.
Teherani režiim lihtsalt mõistab hukka USA sanktsioonid ja muud ei midagi.
Nad räägivad Saudi Araabiast ja muustki.
Trump muutis mängu.
Näha, kuidas USA juht peab jutluse 54-le moslemiriigi juhile,
kes kõik ründavad Iraani ja terrorismi.
See tähendab, et Iraan on maailmas isoleeritud.
Iraan on üksi. Moslemimaailm ei ole enam Iraaniga.
Iraan on nüüd Euroopaga.
Kõik kardavad Trumpi, sest ta on niivõrd ettearvamatu.
Arvan, et iraanlased peavad tõsiselt järele mõtlema.
Tahaksin mainida veel üht mõõdet.
Kirjutasin artikli sanktsioonidest Amos Nadaniga Economistis 2010. a.
Järeldasime, et lühikesed, halvavad sanktsioonid on väga tõhusad
ja muudavad Iraani poliitikat. Temal oli oma argument,
minu argumendiks oli, et Iraan on osaliselt avatud ühiskond.
Seal toimuvad valimised ja debatid, see pole Taleban või Põhja-Korea.
Mingisuguse avatusega riigid on sanktsioonidest mõjutatavamad.
Viimastel valimistel nähtu oli muutus iraanlaste käitumises.
Midagi sarnast võis näha ehk 1990. a-te lõpus.
Trumpi jätkamise korral
näeme fantastilist survet,
mille tagajärjel Iraani juhtkond peab muutuma.
USA on endiselt suur saatan, Iisrael ilmselt väike saatan
ja Saudi Araabiast sai keskmine saatan.
Selle juhtkonna tõttu,
võimalik, et mõjutatuna tulevastest jõududest
nagu kaitseminister Muhammad bin Salman,
kes on peaaegu kroonprints ja võib 10 aasta pärast kuningas olla.
Selle kujutamine sunniitide-šiiitide vastasseisuna on liiga lihtsustatud.
Sest peamine teema Trumpi päevakorras on endiselt ISIS,
kes on sunniitlik.
Al-Qaeda oli ja on sunniitlik. Ja võitluses ISISe vastu
aitavad USAd Iraani toetatud Iraagi võitlejad.
Asi pole nii lihtne, et USA on ühel ja Iraan teisel pool.
Taktikaliselt võivad nad mõneks ajaks liitlasteks saada.
Pikemas perspektiivis tahab USA küll Iraani mõju regioonis vaos hoida.
Kas Iraan reageerib või mitte, on liiga vara öelda.
Iraanlased on väga pragmaatilised. Režiim põhineb ideoloogial,
kuid käitumine on pragmaatiline. Nad reageerivad survele.
Nad teavad, kuidas manööverdada ja kohanevad vastavalt olukorrale.
Dr Kam, kui rääkida Iraanist ja regioonist praegu,
siis Iraan on kõigi naabrite vaenlane, olgu sunniitlikud riigid või Iisrael.
President Trump rõhutas eelmine nädal Iisraelis,
et see ühine vaenlane on viinud Iisraeli ja sunniitlike naabrite liiduni
selle ühise ohuga võitlemisel.
Iraan võib olla edaspidi tõepoolest koostöö sütikuks.
Kas Iraan tunneb selle partnerluse suhtes muret?
Pole kahtlustki. Iraan on väga mures
Trumpi valitsuse pärast
ja tema katse pärast
tekitada Iraani suhtes tugevamat heidutusmõju.
Iraanil pole ühtki liitlast peale Süüria Assadi valitsuse all.
Kuid Süüria pole enam endine riik ja Assad pole endine Assad.
Aga venelased? - Venemaal on roll, kuid nad pole liitlased.
Neil on lahkarvamusi ja vastuolusid. Nad saavad põhiasjadest erinevalt aru
Nad teevad koostööd aladel, kus ühise keele leiavad.
Iraan mõistab, et kui Venemaa millestki teisiti aru saab,
ei saa talle loota. Viimane lause, kui tohib.
Ilma liitlasteta näeb asi Iraani perspektiivist teistsugune välja.
Üks küsimärke on, kas Iraani režiim on edaspidi proaktiivne või reaktiivne.
Peame meeles pidama, et 1980. a-il juba oli võitlus USA ja Iraani vahel
seoses Pärsia lahe ja lipuintsidentidega Kuveidi laevadel
ning Iraani lennuki allalaskmisega.
Tühimik tekkis Saddam Husseini Iraagi kukutamisega.
See muutis Iraani prominentsemaks.
Enne seda, kui Iraak sõjalise jõuna võrrandist eemaldati,
ei kujutanud Iraan erilist ohtu.
Nüüd, kui ta on sõjaliselt peamine jõud Pärsia lahes,
kus Saudi Araabia on küll peamine majandusjõud, kuid sõjaliselt nõrk,
on Iraan oht, millele teised reageerivad.
Nüüd on ta kaitsepositsioonis.
Varem oli Iraan ründepositsioonis, kui ta sai oma tahet läbi suruda,
näiteks Hezbollah' kaudu,
kui ta püüdis revolutsiooni eksportida. Ta on endiselt proaktiivne Jeemenis.
Kuid teistel rinnetel on Iraan kaitsepositsioonil.
Dr Pardo, tahaksin teie arvamust kuulda.
Kommenteeriksin esmalt seda,
et tema esimene kõne kolmest oli väga entusiastlik.
See näitab ehk tema sisedialoogi:
Tahame rahu kõigi maailma riikidega.
See on väga oluline. "Kõigi riikidega" tähendab ka Iisraeli ja USAd.
Muidugi ei saa ta seda praegu ellu viia,
kuid seegi näitab midagi.
Tahaksin mainida ka Iraaki.
Lähis-Ida šiiitide seas on ka mõõdukust.
Hr Orenil oli õigus. Šiia-sunni vastasseis on liialdatud.
Näeme, et kõik Hezbollah' juhtivad võitlejad on Iraanile vihased.
Sama seis on Iraagis. Nad on araablased
ja väga rahuolematud Iraani osaluse suhtes.
Lõpetuseks ütleksin, et on väike võimalus,
et Iraani jätkamise korral
võime näha revolutsiooni või kodusõda Iraanis.
Enamik on selle vastu.
Iraani vähemustega on suured probleemid
ja palju probleeme köeb pinna all.
Iraan on liiga suure surve all.
Kui vaadata Iraani ajalugu viimase 150 aasta vältel,
siis toimus mitmeid revolutsioone ja üllatavaid pöördeid.
See on osa nende meelelaadist ja kultuurist.
Selle kohta on palju kirjandust.
Mind isegi ei üllataks, kui terve asi õhku lendab.
Usun, et Khamenei mõistab seda ja on väga ettevaatlik.
Kuid ta on juba üsna vana.
Nagu dr Kam ütles, on Iraanil liitlane,
keda eriti enam ei eksisteeri ehk president Bashar Assad
ja teda tahetakse tungivalt võimul hoida.
Šiiidi võitlejad, kes tegutsevad hetkel Mosuli idaosas
ja kaitsevad Iraagi armeed võitluses ISISe vastu,
on juba kuulutanud,
et lähevad Süüriasse president Assadi toetama.
Kas usute, et kui nad Süüriasse jõuavad,
muudab see olukorda Iraani osaluse suhtes Süürias?
Kui vaadata Iraani osalust Süürias,
koosneb see osaliselt Iraani vägedest,
peamiselt Revolutsioonikaartist ja osalt tavaarmee üksustest,
Hezbollah'st ja šiiidi võitlejatest.
Iraani osakaal neis vägedes on suhteliselt väike - 10-20%,
ülejäänud on šiiidi võitlejad ja Hezbollah,
kes kannavad ka kõige suuremat kahju Süüria sõjas.
Enne kui sellele vastate, hr Oren,
tahaksin puudutada paari nädala eest kõlanud raportit.
USA koalitsioonil paluti peatada
teatud šiiidi võitlejate rühmitus
teel mässuliste baasi.
Neil šiiitidel olid kaasas toetajad ja nõustajad Iraanist.
Mainitud mässuliste baasis aga viibisid USA nõustajad.
Kas see kokkupõrge Iraani käepikenduse ja nende nõustajate
ning USA käepikenduse ja nende USA nõustajate vahel
viib mingi uue arenguni
või äkilise kokkupõrkeni Iraani ja USA vahel?
Ilmselt mitte.
On olnud intsidente Pärsia lahes
ja Hormuzi väinas teistes oludes.
USA on tegutsenud,
kuna nende kaitse ja jõukasutamisvolitused
nõuavad seda, kui vaenuvägi võimaliku vaenuliku kavatsusega
tuleb teatud distantsini.
Nad kehtestasid selle reegli,
kui USS Cole sai 17 aasta eest tabamuse Adeni sadamas.
Nad ei riski enam. Enne tegutse ja pärast küsi.
Kui avastati, et konvois oli iraanlasi, tähendas see vaid kõrvalprodukti
ja kokkupõrge Iraaniga polnud ette kavatsetud.
Seoses varasema küsimusega -
veel poolteist aastat tagasi oli Iraan Assadi peamine toetaja.
Kui 2015. a septembris sekkus Venemaa,
muutus kogu võimutasakaal.
Küsimus puudutas seda, et Iraani abiga jääb Assad paigale.
Venelased seda nii tuliselt ei nõua. Nad tahavad, et režiimi ellu jääks,
kuid mitte Assad ise. Nad tahavad, et säiliks assadistlik režiim.
Nad tahavad, et säiliks nende kants Süüria rannikul,
kuid on valmis Assadist loobuma.
Iraanil võib Venemaaga kokkupõrge tekkida,
kuid Venemaa on tugevam.
Saateaeg on otsakorral. Alustame teist, dr Pardo.
Kas Iraani poliitika võib lähiajal oluliselt muutuda?
Usun, et see on oluline. Küsimus on, mis suunas.
See võib viia mõõdukusele
või mingile astmelisele mõõdukusele
või ka suurte kokkupõrgeteni.
Usun, et Iraani režiim muutub mõne aasta pärast,
kuid mitte homme hommikul. See võtab aega.
Kuid miljonid iraanlased tahavad teistsugust režiimi
ja seda peegeldasid valimised.
Trump ja Netanyahu korrutavad, et tuumaleping oli väga halb tehing.
Tegelikult on see avanud olulise akna,
kus Rouhani juhitud mõõdukad võivad Läänele ligemale pääseda.
See on tänaseks kõik. Aitäh dr Kam, hr Oren ja dr Pardo!
Aitäh head vaatajad! Järgmise korrani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada TV7 Eesti kanalite kaudu.
TV7 arvelduskontod:
Swedbank EE052200221048388411
SEB EE441010220109461019
Saaja: Taevas TV7
Tõlge: Monika Jaaguri