Tervetuloa Jerusalem studioon!
Kaoottisesta Lähi-idästä on tullut -
kansainvälisten ja alueellisten suurvaltojen leikkikenttä.
Tänään keskustelemme siitä, -
voivatko Yhdysvaltojen ja Venäjän jännitteet vaarantaa -
Lähi-idän vakauttamispyrkimykset.
Tervetuloa Paula Slier, -
Russia Todayn Lähi-idän toimiston päällikkö, -
analyytikkomme Amir Oren -
sekä Lähi-idän analyytikko Etgar Levkovits.
Herra Oren, mikä on tilanne tällä hetkellä?
Selvästikin presidentti Putin -
on istunut kuljettajan paikalla -
ehkä jo kaksi vuotta -
Syyrian tapahtumissa ja kaikessa, mihin Venäjä osallistuu.
Putinin ja Trumpin suhteet ovat kuitenkin tuottaneet -
yllättäviä sisäisiä haasteita niille suunnitelmille, -
joita Trumpin hallinnolla oli Venäjän suhteen.
USA:n ja Venäjän edut eivät myöskään ole yhdenmukaiset.
Yhdysvallat haluaa ennen kaikkea eroon Isisistä.
Venäjällä on toiset prioriteetit, joista keskustelemme myöhemmin.
Näiden suurvaltojen suhde on ongelmallinen.
Olen samaa mieltä.
Venäjä on yllättynyt Putinin ja Trumpin välisistä hankaluuksista.
Se odotti amerikkalaisilta -
parempaa reaktiota -
Trumpin valinnan jälkeen.
Johtajat ovat keskustelleet vain kolmesti puhelimitse.
Venäjä odottaa varuillaan, millainen USA:n suhteesta tulee.
Tulevaisuus herättää kysymyksiä, -
koska Trumpin aikeet Lähi-idässä ovat epäselvät.
Tämä on erikoista, -
koska vaalien alla -
Trump puhui Putinista myönteisesti.
Geopoliittinen dynamiikka on ajanut heidät kuitenkin erilleen.
Suurin syy siihen on se, -
että Venäjää syytetään sekaantumisesta USA:n vaaleihin.
Toinen syy on USA:n isku Syyriaan.
Odotukset kääntyivät siis päälaelleen.
Käymme läpi ajankohtaiset tapahtumat Syyriassa ja Irakissa, -
sekä Astanan neuvotteluissa.
Mainitsisin ensin Jordanian kuninkaan Abdullah II:n lausunnot.
Hän julisti tavatessaan presidentti Putinia Moskovassa, -
ja myös aiemmin tavatessaan presidentti Trumpia Washingtonissa, -
että Lähi-itään ei saada vakautta, -
elleivät Yhdysvallat ja Venäjä tule keskenään toimeen -
ja etsi yhdessä toimivaa ratkaisua.
Miten todennäköistä on näiden kahden suurvallan yhteistyö, -
jota Lähi-idän maat niin suuresti tarvitsevat?
Se on totta.
Neuvostoliiton aikoihin sanottiin, -
että Lähi-idässä ei ole rauhaa ilman Yhdysvaltoja -
eikä sotaa ilman Neuvostoliittoa.
Neuvostoliitto alkoi sekaantua Lähi-idän asioihin 1950-luvulla.
Vasta sen hajottua 1980-luvun lopulla -
Israel ja Jordania tekivät rauhan, -
ja tilanne rauhoittui muuallakin Lähi-idässä.
On syytä tarkastella näiden maiden julkilausumaa oppia.
Oppi määrää armeijan varustelun ja toiminnan.
Presidentti Putin julkaisi muutama vuosi sitten asiakirjan -
Venäjän sotilaallisesta opista ja strategiasta.
Tämän pitkän asiakirjan ykkösasia oli "Naton uhka".
Putin pelkää yhä, että USA:n johtama Nato saartaa Venäjän -
tuomalla joukkoja Venäjän naapurimaihin.
Erityisesti Yhdysvallat on hänelle uhka.
Sen peilikuva on USA:n puolustusministeriö.
Trump ei ole vielä julkaissut uutta oppia.
Myös Pentagon pitää Venäjää tärkeimpänä uhkanaan.
Maiden välille on kehittymässä kiivas vastakkainasettelu, -
elleivät johtajat tapaa ja muuta sitä.
Niillä on kiivas vastakkainasettelu, -
mutta Lähi-idässä on kaksi erilaista kehityssuuntaa.
Toisaalta Venäjä on yhä enemmän mukana Lähi-idässä.
Se ei silti ole Venäjän ulkopolitiikan keskiössä.
Eurooppa ja entisen Neuvostoliiton alueet ovat Putinille tärkeämpiä.
Lähi-itä on hänelle ponnahduslauta kansainväliselle areenalle.
Samaan aikaan Yhdysvallat ainakin Obaman aikaan -
on vetäytynyt Lähi-idästä antaen Putinille mahdollisuuksia.
Maiden vastakkainasettelu tapahtuu siis alueella, -
jossa niillä on erilainen dynamiikka.
On selvää, että molempia tarvitaan Lähi-idän vakauttamiseksi, -
erityisesti Syyriassa.
Molemmat varmaankin ymmärtävät sen.
Syyrian kriisin ratkaisemiseksi on käynnistetty kaksi eri prosessia.
USA:n johtama ja YK:n tukema Geneven prosessi on epäonnistunut.
Venäjän tukema Kazakstanin prosessi on vielä hengissä, -
mutta sekään ei ole edistynyt USA:n poissaolon takia.
Molemmat siis ymmärtävät, että molempien täytyy olla mukana.
Kysymys kuuluu: kuka tekee politiikan?
Venäjällä se on selvästi Putin. Hänellä ei ole haastajaa.
Yhdysvalloissa asia on mutkikkaampi.
Presidentin toimeenpanovallan ohella siellä vaikuttaa kongressi.
Monet senaattorit kritisoivat Trumpin politiikkaa ja kokemattomuutta.
Republikaanisenaattori McCain, -
joka on merkittävä sotilaskomitean jäsen, -
pitää Trumpin hallintoa liian Venäjä-mielisenä.
Toimeenpanopuolella asioista päättävät kaksi kenraalia, -
puolustusministeri Mattis ja turvallisuusneuvonantaja McMaster.
Koska ulkoministeri Tillersonia on pidetty liian Venäjä-mielisenä -
liike-elämän kokemuksensa myötä, -
hän tekee nyt kaikkensa, ettei näyttäisi Venäjä-mieliseltä.
Venäjälle on siis ollut enemmän haittaa kuin hyötyä Trumpin voitosta.
Lähi-idän maat, kuten Israel, Egypti ja Jordania, -
ovat menneinä vuosina valinneet joko Venäjän tai Yhdysvallat.
Nyt ne yrittävät miellyttää molempia.
Ovatko niiden väliset jännitteet vaikea haaste Lähi-idän maille, -
jotka yrittävät olla väleissä molempien kanssa?
Se ei välttämättä ole taakka, vaan mahdollisuus.
Kyse ei ole vain Venäjän ja Yhdysvaltojen kilpailusta, -
vaan myös siitä, miten Lähi-idän maat suhtautuvat siihen.
Esimerkiksi Israel voi hyödyntää sitä.
Israel tietää, että Venäjä tukee palestiinalaisia.
Se ymmärtää, että Venäjän on tehtävä niin.
Venäjäkään ei kysele mitään Israelin iskuista Syyriassa, -
joita Israel ei ole myöntänyt.
Se on politiikkaa.
Maat ymmärtävät toistensa edut ja mukautuvat niihin.
Paljon puhuttu iskulause "Amerikka ensin" -
ei näytä enää toimivan, -
jos se on koskaan toiminutkaan.
Tämä on klassinen tilanne, -
jossa vanhat kenraalit pitävät ohjia käsissään.
Trumpin ulkopolitiikka määräytyy sen mukaan.
"Amerikka ensin" ei ole toteutunut.
Trump vierailee ensin Saudi-Arabiassa -
ja sitten Israelissa, Roomassa ja Brysselissä Nato-kokouksessa.
Saudi-Arabian Riadissa hän osallistuu sunnimaiden kokoukseen, -
jossa keskustellaan tilanteesta, -
erityisesti Saudi-Arabian ja Iranin vihollisuudesta.
Se vihollisuus on mutkistanut myös USA:n ja Venäjän suhteita.
Venäjä on šiiojen ja heitä johtavan Iranin puolella.
Yhdysvallat puolestaan keskittyy Saudi-Arabiaan.
Onko tämä osa näiden maiden vastakkainasettelua?
Ei välttämättä.
Venäjällä on oma muslimiongelmansa.
Se ei halua muslimivähemmistönsä radikalisoituvan.
Se ei halua lisää valtionvastaista liikehdintää.
USA:han palaavat taistelijat aiheuttavat terrori-iskujen pelkoa, -
mutta se ei ole yhtä suuri huolenaihe.
Tässä on toinenkin ulottuvuus.
Venäläiset voivat häiritä esimerkiksi Israelia Syyriassa, -
mutta he eivät saa arabiosapuolia neuvottelupöytään.
USA tukee Israelia noin neljällä miljardilla vuodessa.
Israelin puolustus on riippuvainen USA:n tuesta.
Sitä pidetään itsestäänselvyytenä, koska näin on ollut vuosikymmeniä.
Jos se otettaisiin pois, Israelin puolustus romahtaisi.
Yhteisymmärryspöytäkirja on tosin jo tehty kymmeneksi vuodeksi.
USA:kaan ei silti saa Israelia neuvottelupöytään.
Molemmat maat käyttäytyvät kuin niillä olisi suojatteja.
Assadin Syyria on tietysti riippuvainen Venäjästä.
Venäjäkään ei silti voi käskeä Assadia, -
jos keskustelua tulee Golanin palauttamisesta Syyrialle -
rauhan vastineeksi.
Trump kritisoi Iran-sopimusta jo vaalikampanjansa aikana.
Ehkä siksi hän vierailee ensin Saudi-Arabiassa.
Hän rakentaa Iranin vastaista liittoumaa.
Minustakaan se ei välttämättä tarkoita, -
että sunnien ja šiiojen juopa vaikuttaisi Venäjän ja USA:n välillä.
Venäjä on lähestynyt saudejakin.
Se lähestyy myös USA:n vanhoja liittolaisia, Turkkia ja Israelia.
Ne siis ylittävät rajoja tässä mielessä.
Trump kokoaa Saudi-Arabiassa Iranin vastaista liittoumaa -
ja muslimien tukea islamilaisen terrorismin vastustamiselle.
Hän yrittää myös läpimurtoa Israelin ja palestiinalaisten neuvotteluissa.
Hän kysyy ehkä saudeilta, mitä tarjottavaa heillä olisi Israelille.
Trumpin tuleva vierailu korostaa ennen kaikkea -
hänen ja Obaman välistä eroa.
Hän päätti mennä ensin nimenomaan Saudi-Arabiaan, -
toisin kuin Obama, joka meni Egyptiin.
Sitten Trump menee heti Israeliin, jonka Obama jätti tahallaan pois, -
vaikka hänen hallinnossaan riideltiin siitä, -
pitäisikö hänen mennä Israeliin Kairon puheen jälkeen.
Sitten Trump menee Vatikaaniin.
Trump korostaa Saudi-Arabiaa ja Israelia -
USA:n pitkäaikaisina liittolaisina Lähi-idässä.
Toisella puolella ovat USA:n viholliset, joita johtaa Iran.
On paljonpuhuvaa, -
että Trump, joka ei haluaisi lähteä Yhdysvalloista, -
on valinnut ensimmäiseksi kohteekseen vaarallisen Lähi-idän.
Pitkän virkakautensa avajaisiksi -
Obama vieraili Turkissa, Saudi-Arabiassa ja Egyptissä.
He eivät tehneet edes välilaskua Tel Aviviin -
osoittamaan tukea Israelille.
Trump sen sijaan tavoittelee Lähi-idän liittoumaa, -
jossa Saudi-Arabia ja Israel tulisivat saman pöydän ääreen.
Se on ennennäkemätöntä.
Israel on kuitenkin useasti sanonut ilmoittavansa Moskovaan -
kaikesta toiminnastaan Syyriassa.
Se ei tee mitään salaa.
Se kuuluu Israelin ja Venäjän sopimaan koordinointimekanismiin.
Pitääkö Venäjä USA:n uutta mielenkiintoa Lähi-itää kohtaan -
ja sen uutta Lähi-idän politiikkaa -
jonkinlaisena haasteena Lähi-idän tyhjiölle?
Työssäni venäläisellä kanavalla olen saanut käsityksen, -
että venäläiset ovat epävarmoja Trumpin suhteen.
He epäilevät, että Trump ei voi olla oma itsensä byrokraattien takia.
Mainitsitte Trumpin iskun Syyriaan. Se oli venäläisille yllätys.
He pitivät sitä suorana hyökkäyksenä Venäjää vastaan.
Heidän mielestään sitä ei olisi tarvittu.
Se sytytti jännitteitä maiden välille.
Eivät he välttämättä ajattele Trumpin palaavan Lähi-itään.
He vain eivät tiedä, miten suhtautua häneen.
Kuten aiemmin sanoin, venäläiset ovat pettyneitä.
Putinilla on edessään vaalit, ja hänen täytyy osoittaa vahvuutensa.
Venäjän täytyy esiintyä suurvaltana Yhdysvaltojen rinnalla, -
mutta Trump ei ole vielä edes sopinut tapaamisesta Putinin kanssa.
Herra Oren, sanoitte Israelin olevan riippuvainen USA:n avusta -
ainakin laadullisen ylivoiman ylläpitämiseksi Lähi-idässä.
Israel on tosin jossain määrin omavarainen, -
mutta ainakin sen selvä ilmaherruus on riippuvainen USA:sta.
Nyt Israel etsii lisää ystäviä, esimerkiksi idästä, -
kuten Netanjahu on sanonut, -
esimerkiksi Intiasta, Kiinasta ja Venäjästä.
Myös Egyptin ulkoministeri Sameh Shukri sanoi, -
etteivät he halua panna kaikkia munia USA:n koriin, -
vaan jakaa niitä myös itään.
Eikö USA koskaan painosta antamallaan tuella Lähi-idän maita -
pitääkseen ne yksinomaan omassa leirissään?
Egyptin ulkoministeri puhui hyvin, mutta tosiasia on, -
että sekä munat että kori -
on tehty Amerikassa.
Mitään muita vaihtoehtoja ei edes ole.
Israel pyrkii vähentämään jännitteitä Venäjän kanssa Syyriassa.
Se ehkäisee selkkauksia venäläishävittäjien kanssa.
Venäläiset eivät pitäneet siitä, -
miten Netanjahu hurrasi Trumpille iskun jälkeen.
Heidän mielestään Netanjahu sekaantui asiaan epäviisaasti.
Paula mainitsi Venäjän vaalit ensi vuonna.
Putin on onnistunut nyrkkeilemään painoaan raskaammassa sarjassa.
Venäjällä on ongelmia, -
mutta Putin on keskittänyt sen voiman haluamiinsa kohteisiin, -
Ukrainaan ja Syyriaan.
USA:n ja yleensäkin lännen kohdalla -
kokonaisuus on vähemmän kuin osiensa summa.
Tällä viikolla Tukholmasta raportoitiin lännen turvallisuuskuluista.
Ne ovat 12-kertaiset Venäjään verrattuna.
Maiden poliittisista yhteyksistä huolimatta niitä ei ole koordinoitu.
Ehkä Nato-kokouksessa saadaan jotain aikaan.
Herra Levkovits, haluaisin puhua siitä, -
millaisena Yhdysvallat pitää suhdettaan Venäjään.
Trump on ilmaissut haluavansa normalisoida suhteet Moskovaan -
nostaakseen maat sille tasolle, jolle ne hänen mielestään kuuluvat.
Ovatko Trumpiin kohdistuneet syytökset -
hänen yrittäessään normalisoida suhteensa Venäjään -
saaneet osaltaan aikaan nämä jännitteet -
ja vaikeuttaneet maiden toimintaa Lähi-idässä?
Meneillään oleva tutkinta -
Venäjän epäillystä sekaantumisesta -
USA:n vaaleihin -
estää Trumpia kutsumasta Putinia luokseen, -
kuten hän kutsui esimerkiksi Kiinan johtajan, -
Netanjahun, Abbasin ja Abdullahin.
Hän ei ole voinut kutsua Putinia, -
koska Venäjän mahdollista vaikuttamista -
USA:n vaalitulokseen tutkitaan yhä.
Trumpin on huomioitava nämä realiteetit.
He tapaavat ehkä Saksassa heinäkuussa.
Tähän mennessä hän ei ole voinut tehdä mitään -
poliittisen arkaluontoisuuden takia.
Jos tutkinta jatkuu, -
he tapaavat vasta syksyllä YK:n yleiskokouksessa.
Oliko isku Syyriaan Trumpin tahdon mukaista?
Osoittiko voimamies sillä hyväksyntänsä rajat?
Muuttiko se käsityksen siitä, miten USA toimii Lähi-idässä?
Venäjä on hämmentynyt.
Se oli yllättävä isku heitä itseään vastaan.
Amerikkalaisten isku Syyriaan osoitti selvemmin kuin mikään, -
että Trump on Obaman vastakohta.
Obama epäröi kuusi vuotta, eikä lopulta tehnyt mitään.
Trumpilta meni muutama päivä, ellei tunteja.
Niin, mutta se on ristiriidassa sen mielikuvan kanssa, -
että hän haluaa tehdä yhteistyötä Venäjän kanssa.
Hän kuitenkin ilmoitti iskusta etukäteen venäläisille.
Venäjän näkökulmasta isku tehtiin -
ilman todisteita Assadia vastaan.
Venäjä ei pitänyt viime hetken varoitusta hyvänä eleenä.
Isku oli kuitenkin poikkeustapaus.
Trump teki sen perhesyistä, -
koska hänen tyttärensä Ivanka kertoi järkyttyneensä videosta, -
jossa näytettiin kärsiviä lapsia.
Hallinto on yrittänyt nyt rauhoitella tilannetta, -
myös muualla, esimerkiksi Koreassa.
Presidentti Trump antaa lausuntojaan, -
mutta kansallisen turvallisuuden neuvosto huomautti, -
että USA:n linjaa ei pidä arvioida vain presidentin puheiden perusteella.
Hän ei mene yksityiskohtiin lausuntoja antaessaan.
Venäläiset eivät ole sitoutuneet avoimuuteen ja totuuteen, -
ei varsinkaan Putin.
Kun he antavat oppinsa mukaisen lausunnon, -
"harmaan vyöhykkeen erikoisoperaatioista", -
totuutta voidaan hieman vääristellä.
USA:n demokraattisen hallinnon, vaikka onkin republikaaninen, -
täytyy kertoa kaiken kongressille ja kansalle.
Sillä on siis enemmän rajoitteita.
Ohjelma on lopuillaan.
Saatte kukin vielä kertoa tulevaisuuden odotuksenne.
Monet odottavat, mitä Trump sanoo vierailullaan -
uhkauksestaan siirtää lähetystö Tel Avivista Jerusalemiin.
Kysymys kuuluu myös, voiko hän käynnistää muutoksen, -
vai onko tämä ensimmäinen ulkomaanvierailu vain sanahelinää.
USA:n ja Venäjän suhde on vielä epävarma.
Venäjä on nyt pettynyt Trumpiin.
Se jatkaa toimintaansa Lähi-idässä.
Venäläiset toivoivat amerikkalaisten vetäytyvän, -
mutta he odottavat yhä, etteivät he toimisi yksipuolisesti.
Sen he ovat tehneet selväksi.
Trump on näyttänyt olevansa sellainen villi kortti, jota odotettiin.
Isku Syyriaan kertoi moraalisesta lujuudesta.
Se oli yllätys monille hänen vastustajilleenkin.
USA:n tiedustelupiireissä häntä on kehuttu siitä.
Hänen vierailustaan tulee kiinnostava.
Tarkkaan harkittu villi kortti.
Jokunen vuosi sitten puhuttiin "ystävihollisista".
USA:n ja Venäjän on tultava toimeen maailmassa -
ja turvallisuusneuvostossa, jossa molemmilla on veto-oikeus -
Kiinan, Iso-Britannian, jos se on vielä suuri, ja Ranskan ohella.
Niiden on siis koordinoitava toimintaansa Lähi-idässä.
Minusta se on suuri, mutta ei siitä enempää.
Kiitos, Paula Slier, Amir Oren ja Etgar Levkovits!
Kiitos myös katsojille, näkemiin perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta