JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
ÜRO teeb koostööd rahvusvaheliste ja kohalike partneritega,
et püüda leevendada pingeid, parandada olusid
ja edendada läbirääkimisi poliitilisteks lahendusteks
erinevates Lähis-Ida konfliktides. ÜRO suutmatus
võtta vastu efektiivseid resolutsioone Süüria sõja suhtes,
selge kallutatus Iisraeli vastu Iisraeli-palestiinlaste konfliktis
ja kahtlane rahvusvaheliste vahendite kasutus sõjakollete rehabiliteerimisel
tekitab küsimuse organi tõhususe suhtes.
Stuudios on dr Hilly Moodrick Even Khen,
lektor Sha'arei Mishpati Õiguse ja Teaduse Õppekeskuses,
TV7 analüütik Amir Oren
ja dr Nir Boms, Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskuse teadlane.
Hr Oren, aidake meil mõista ÜRO relevantsust
täna Lähis-Idas möllavates erinevates konfliktikolletes.
ÜRO on oluliselt vähemtähtis kui ca 70 aasta eest,
kui ÜRO Peaassamblee
võttis vastu Jagamisresolutsiooni nr 181,
mis lõi aluse Iisraeli riigi loomiseks
ja eraldas ala Palestiina riigiks, mida ei tekkinud.
Lisaks kehtestati Jeruusalemma eristaatus.
Toimus mõningaid edukaid vahenduskatseid
Ralph Bunche'i ja teiste poolt
ning loodi ÜRO kriisijõud pärast 1956. a Suessi kampaaniat.
Viimasel ajal pole ÜRO olnud eriti efektiivne
mõnede Julgeolekunõukogu juhtivate suurriikide
ja mõningate riikide blokkide tõttu peaassamblees.
ÜRO Julgeolekunõukogu ja peaassamblee kõrval
on ka teisi ÜRO organeid, nagu põgenikega tegelev UNRWA,
ja rahuvalvejõud, nagu UNDOF Golanil
ja UNIFIL Liibanonis.
Kuigi ÜRO osaleb hetkel nn Kvartetis
koos USA, Venemaa ja EL-iga, on see mõnes mõttes vahepausil
ega paku erilist energiat Lähis-Ida rahukõnelustel.
Dr Moodrick Even Khen,
kui räägime ÜRO mitmetest Lähis-Ida resolutsioonidest,
näeme erinevates regiooni kriisides rohkesti väljakutseid.
Rääkides asjade juriidilisest aspektist,
on Julgeolekunõukogu suurriikidel, ntks P5-l huvid Süürias või Iisraelis
ja kui midagi ei taheta vastu võtta, siis ei võeta.
Mis mõte siis asjal üldse on?
See ongi otsustav küsimus, kas ÜRO võib jätkata oma rolli
relevantse ja tähtsa organina
siin maailmanurgas ja üldse.
Näeme relvastatud konflikte mitmetes paikades.
ÜRO ei suuda neid lahendada suurriikide vetoõiguse tõttu.
Neid nimetatakse ka P5ks.
Näeme seda Süürias,
kus ükski riik ei suuda midagi teha ÜRO heakskiiduga.
Ainult riikide sõltumatud algatused
võivad püüda neid konflikte lahendada.
Dr Boms, Süüria konflikti suhtes
on ÜRO Julgeolekunõukogu püüdnud vastu võtta mitmeid resolutsioone,
kuid Vene Föderatsioon on neile kõigile veto pannud.
Puudub praktiline võime võtta vastu resolutsioon,
mis tegelikku olukorda reaalselt muudaks,
kuna mingi suurriik nõuab selles muudatusi.
Kuidas saab maailmaorgan,
mis loodi selleks, et möllavas kaoses korda luua,
midagi muuta, kui see ei sobi erinevate partnerite huvidega?
Väga lihtsalt - see ei saagi.
Olin veidi aja eest Golanil
ja selgitasin ühele rühmale
ÜRO vaatlejate UNDOFi tööd.
Keegi küsis: Kuidas see võimalik on keset teisel pool piiri toimuvat?
Kuidas nad ei saa sekkuda? Saavad. Nad võivad kirjutada pakilise raporti,
mis läheb käsuliinis kõrgemale ja keegi teeb kiireloomulise algatuse.
See läbib lõpuks muud protsessid ja keegi võib sellega midagi teha
ning lõpuks on ÜROs paber, mis kutsub vaenutegevust peatama.
Oleme seda Lähis-Idas näinud.
Peame meeles pidama, et ÜRO on oma liikmete summa
ja on seotud ka ahela nõrgima lüliga.
Tugevam suurriik võib veto panna
või riikide blokid võivad puudumisega kindlustada resolutsiooni nurjumise.
Nii on ÜRO peamiselt olemasoleva maailmakorra esindaja.
See pole omaette üksus ja me ei saa oodata,
et ÜRO suudab äkitselt lahendada omaenda liikmete loodud konflikti.
ÜRO on õilis ettevõtmine,
millega püüti vältida Rahvaste Liiga vigu pärast I Maailmasõda.
Peaaegu kohe pärast selle rajamist 1945. a,
oli näha USA ja NSVL-i erimeelsusi, mis algasid Korea sõjas,
kus NSVL ei sekkunud ja ÜRO tegutses ühepoolselt.
ÜRO asemel on meil valmisolijate koalitsioonid.
Selle termini võttis kasutusele USA kaitseminister Rumsfeld.
Mitmed riigid tegutsevad mingisuguse juhtimise all
väljaspool ÜRO raamistikku.
Kui neid saadab edu, võib seda mingi ÜRO resolutsiooniga õigustada.
Kuid ÜRO iseenesest midagi erilist ei suuda.
On teatud organeid,
nagu IAEA, Aatomienergia Agentuur või Rahvusvaheline Kriminaalkohus -
rahvusvahelised organid,
mille taustal võib näha suurriikide kontuure,
aga kui suurriigid omavahel kokkuleppele ei jõua, midagi ei toimu.
Kui vaatame regionaalset aspekti, kuuleme siiski situatsioonidest,
kus ÜRO-l oli oluline roll pingete leevendamises.
Näiteks Iisraeli ja Liibanoni vahel on olnud olukordi,
mis oleks võinud lahvatada,
kuid ÜRO-l õnnestus pooli rahustada.
Kas see on ÜRO või selle olulised organid,
kes selle muutuseni jõuavad?
Vastan kohe, kuid kommenteeriksin enne kolleegi.
Ma pole kindel, et ÜRO peegeldab praegust maailmakorda.
ÜRO-le kehtestatud raamistik
loodi pärast Teist Maailmasõda.
Seepärast jääb Saksamaa P5st välja.
Seal pole ka Jaapanit,
kuigi see rahastab üle kolmandiku ÜRO eelarvest.
See on äärmiselt paindumatu organisatsioon.
See ongi üks tema probleeme.
Vastuseks teie küsimusele -
et ÜRO saaks regioonis olulist rolli omada,
peaks see muutustega kaasa minema.
Hr Oren mainis ICCd, Rahvusvahelist Kriminaalkohust -
seegi sõltub ÜRO Julgeolekunõukogust.
On olukordi,
kus uurimist saab algatada vaid Julgeolekunõukogu heakskiidul.
Nii et isegi ICC pole sõltumatu organ.
ÜRO-l on oluline teha koostööd mitteriiklike tegijatega.
Need saavad tihti peamisteks organisatsioonideks
ja on vahel riikidest tähtsamadki.
Kui ÜRO leiaks viisi teha koostööd mitteriiklike ühendustega,
kuigi need ei saa olla ÜRO ametlikud liikmed,
võiksid selle jõupingutused regioonis probleemide lahendamisel vilja kanda.
Kas see sarnaneb praegusele olukorrale Süürias,
kus ÜRO erisaadik Staffan de Mistura püüab edendada poliitilist protsessi
erinevate ÜRO kanalite kaudu Genfis,
kuid efektiivsem näib antud juhul olevat Astana tippkohtumine,
mida vahendavad Venemaa, Iraan ja Türgi.
See on loonud teatud vundamendi ÜRO jõupingutustele Genfis.
Loodetavasti jõuab Astana protsess mingi tulemuseni,
kus võetakse vastu mõni efektiivne resolutsioon.
De Mistura või kelle tahes juhtimine ÜROs
on seotud ebaformaalse juhtimisega võimukoridorides.
Vaadates, kuidas Venemaa ja Putin Astana protsessi korraldasid
ja seejärel USAd, ÜROd ja teisi osalema kutsusid, näeme,
et ÜRO liikmesriik lõi ÜRO kaudu kanali teisele üksusele,
kuna esmane ei esindanud Venemaa huve
ja nad arvasid end teist võimustruktuuri vajavat.
Rääkime muutuvast võimustruktuurist.
Dr Moodrick ütles, et ÜRO on mõnes mõttes anakronistlik,
kuna esindab 70 aasta eest eksisteerinud võimustruktuure.
On riike, mitteriiklikke jõude ja koalitsioone, kel on enam võimu.
Need peavad töötama anakronistlike mehhanismidega
ja kui need ei tööta, minnakse neist mööda.
Kui vaatame ÜROd, siis mainisid varem Kvarteti osas,
et ÜRO osales selles rahvaste grupis.
Kuigi Venemaa, EL ja USA on ÜRO liikmed,
tegutsesid nad Kvartetis sellest lahus,
et jõuda töötava lahenduseni Iisraeli-palestiinlaste konfliktis.
Kas see pole mitte märk,
et suurriigid ei usu ÜRO võimesse teha olulisi otsuseid?
Siin on paradoks.
Kuna maailma riigid, nii suured kui väikesed,
tahaksid anda oma kodanikele illusiooni
ÜROst kui eraldiseisvast organist,
mida juhivad rahvusvahelised ametnikud,
keda juhib peasekretär.
Ja kui näiliselt käib saladiplomaatia ja avalikult vaid väike osa sellest,
tahetakse, et kolmas pool ehk ÜRO pakuks välja kompromissi,
mis hauti tegelikult välja kulisside taga,
sest nii on see kodumaal vastuvõetavam.
Aga kui energiline peasekretär, nagu Dag Hammarskjold,
või hiljem U Thant, kes mõnes mõttes põhjustas Kuue päeva sõja 1967. a,
kuna andis liiga lahkelt järele Egiptuse presidendile Nasserile
ja tõi ÜRO väed välja.
See pole täna enam võimalik Julgeolekunõukogu tõttu.
See volitus võeti peasekretärilt ja anti Julgeolekunõukogule.
Valitsused pole rõõmsad peasekretäri iseseisvuse üle.
Nii esineb intsidente, nagu Kvartett, mille osa on ka ÜRO,
kuid kõik sõltub valitsustes toimuvast.
Ometi kuuleme edulugusid, nagu näiteks resolutsioon 242.
Viimased peaaegu 50 aastat on see olnud ainus valem,
mis võib lahendada Araabia-Iisraeli konflikti.
Dr Moodrick Even Khen, kuidas näete teie ÜRO olukorda,
kus liikmesriigid ühelt poolt nõuavad,
kuid samas tegelikult ei saa Julgeolekunõukogult mandaati.
Kui mõtleme ÜRO Julgeolekunõukogu viimasele efektiivsele otsusele,
mis puudutas Esimest Pärsia lahe sõda,
kus Julgeolekunõukogu andis koalitsioonile loa sõda alustada,
hiljem 2003. a tegutses ÜRO ise,
ja endises Jugoslaavias tegutses NATO omal initsiatiivil,
siis ma pole kindel, et antud olukorras,
kus on pidev konflikt Venemaaga,
kes tahab Lähis-Idas enam mõjuvõimu
ja konkureerib USAga,
võiks realiseeruda
midagi efektiivset ja mõjusat.
Kui vaatame erinevaid resolutsioone, millest viimane võeti vastu
USA presidendi Obama ametist lahkumisel ehk nr 2334,
siis tähendas see osaliselt suurt muutust USA poolt,
kes jättis veto asemel hääletamata,
kuid samas on möödunud paar kuud ja midagi pole juhtunud.
Mis tähtsust selline resolutsioon omab?
Seda püüdsingi varem öelda.
Ma ei usu, et ÜRO oleks võimeline millekski,
millel on reaalsed tagajärjed. Seda suudavad vaid suurriigid ise.
Dr Boms, meil on siiski resolutsioon nr 1701,
mis lõpetas Teise Liibanoni sõja
Iisraeli ja Iraani käepikenduse Hezbollah vahel.
Kas usume, et selline resolutsioon
võib jõuda samasuguse vaenutegevuse peatamiseni
või on see lihtsalt selleks, et pooled saaksid öelda:
See töötab, jätke meid rahule?
Kui on ÜRO, mõne teise jõu või poolte vahendatud resolutsioon,
kuna pooled mõistsid, et on vaja on resolutsiooni,
mis peegeldab poolte huve antud ajahetkel,
siis need resolutsioonid näivad hiljem aeguvat.
Kui räägime Süüriast, siis UNDOF,
kes jälgib vaherahu järgimist Iisraeli ja Süüria vahel,
omab selget mandaati.
Nad peavad kindlustama demilitariseeritud tsooni olemasolu,
kuhu ei tuleks poolte relvajõud.
Teame, et Süürias on see probleem kadunud.
Seal on teised jõud, nagu islamistid, ISIS ja Hezbollah,
kuid neile pole mandaati antud. Nii teevad rahuvalvajad märkmeid,
sest nende mandaat neid jõude ei puuduta.
Mandaadi muutmiseks tuleb minna ÜRO Peaassambleesse,
siis Julgeolekunõukokku, kus võiks teha midagi, millele teised vastu pole.
Nii jääb olukord endiseks.
Seepärast pole sellised kohmakad, bürokraatlikud, suured struktuurid
võimelised kiiresti muutuma ja hakkavad iganema.
Näitasid oma küsimuses õiget suunda, kuna kontekst on ettekääne.
Kui pooltel on väljapääsustrateegia, mida nad kodupublikule ei tunnistaks,
vajavad nad mingit deus ex machina't ntks ÜROd,
kes tuleks lagedale resolutsiooniga, millele tuleb kuuletuda,
kuna see on maailma arvamus.
Seejärel see kõik aegub ja võib koju minna.
Eksisteerib ka kohalikke edulugusid. Nir mainis UNDOF-i.
On olemas ka UNIFIL, kes vastutab 1701 jõustamise eest Liibanonis.
See teeb keskpärast tööd, kuid ilma oleks asi hullem olnud.
Kohalikud komandörid said rääkida UNIFIL-i juhtkonna kaudu
teiste lindpriide elementidega.
Iisraelil näiteks pole otseseid suhteid Hezbollah'ga.
Kuid UNIFIL-i kaudu võivad nad kaudset dialoogi pidada.
Dr Moodrick Even Khen,
kui vaatame erinevaid mandaate, nagu mainis dr Boms,
eksisteerib tõsine väljakutse.
Kui Süüria näiteks võtta, siis näeme erinevaid jõude
ja tollal oli ka terve UNDOF-i pataljon,
mille al-Qaeda sidemetega Nusra Rinne pantvangi võttis,
Nad vabastati läbi raskuste, kuid seejärel ÜRO taandus sealt.
Nüüd ütleb Iisrael, et tahab neid tagasi tuua ja kaitsta,
et Iisraeli ja Süüria kaose vahel mingit barjääri hoida.
Kas ÜRO-l on legitiimsus selle mandaadi lõppemisel
jätkata midagi, mis täna enam tähtsust ei oma?
Miks te arvate, et see võimalik pole?
Kui räägime muutustest kohapeal ja erinevatest jõududest,
keda ei maini ÜRO resolutsioonid erinevate vaherahude valvamiseks.
Kas kohapealne tegelikkus,
mis on pärast resolutsiooni vastuvõtmist drastiliselt muutunud,
võimaldab jätkata mingit aegunud mandaati?
Muidugi tuleb mandaadi uuendamisel
arvestada vastavate olukordadega.
Oleme näinud seda teistes maailma piirkondades, ntks Sarajevos.
Vabandust, Kosovos,
kus ÜRO rahuvalvel õnnestus piirkonda kontrollida,
kuigi see taotles iseseisvust.
Tuleb arvestada muutunud olukordadega.
Dr Boms? - ÜRO saab mandaadi oma liikmetelt,
kelle huve see peab teenima.
Kui liikmed ei saa kaitsta oma huve ÜRO mehhanismide kaudu,
püütakse seda teha mujal.
Hr Oren vist ütles,
et vahel on ÜRO kasulik tulevastele jõududele platvormina,
mille kaudu resolutsiooni või mingi lepinguni jõuda.
ÜRO legitiimsus sõltub kahest asjast.
Kohalikul rahval on isikud, kellel on suhted
ja kes püüavad oma mandaadi seisukohta parimini ära kasutada.
Vahel suudavad nad probleeme ära hoida ja lahendada
ja nad on kasulikud.
Teistel juhtudel istuvad nad binokliga kuskil baasis ja kirjutavad raporteid
ning raiskavad nii ehk rahva raha.
Operatsiooni relevantsus
on ja jääb liikmesriikide otsustada.
Kuna võimu iseloom ja struktuur muutuvad,
kahaneb sellega veidi ka relevantsus.
ÜRO loomisest peale 1945. a oktoobris,
on eksisteerinud idee,
mida pole kunagi ellu viidud -
rajada ka ÜRO politseijõud
ÜRO jõudude käepikendusena.
Seda pole tehtud, kuna käsuliini on raske määrata.
On erinevaid jõude, kuid neis on rahvuslik kontingent.
Varem olid seal kanadalased ja skandinaavlased,
kes pidid olema väga neutraalsed ja teenima mitmetes konfliktides.
Probleem Iisraeli sarnaste riikide jaoks on selles,
et eri riikide rahvuslik kontingent muutus tema suhtes vaenulikuks,
kui nad teenisid alal, kus neid mõjutas konflikti teine pool.
Algul ei tahtnud Iisrael rahuvalvajaid maadest,
kellega polnud diplomaatilisi suhteid.
Nüüd on diplomaatilised suhted erinevate riikidega, kuid leitakse,
et paljud rahuvalvajad naasevad kodumaale Iisraeli-vastastena.
Dr Moodrick Even Khen, kui rääkida ÜROst,
kas kogu sellevastase kriitika juures eksisteerib mingi alternatiiv?
See on miljoni dollari küsimus.
Ma pole kindel, et peame jääma konservatiivse mõtlemise juurde,
mille järgi ÜRO peab eksisteerima.
Võimalik, et tekib mingi teine organ või muutub struktuur.
Kuid enne, kui see juhtub, peame meeles pidama,
et ÜRO on olnud seni efektiivseim organisatsioon
maailmas korra hoidmisel
ja jõu kasutamise juhtimisel.
ÜRO harta kehtestas enesekaitseõiguse
ja andis mandaadi jõu kasutamiseks,
kuid leidis samuti, et see ei pea igaveseks printsiibiks jääma.
Riigid võivad omada õigust end kaitsta
ja ka ÜRO Julgeolekunõukogu võib lubada riikidel kasutada jõudu
enda või oma huvide kaitseks.
Tahtsin veel mainida ÜRO vägesid. Peame meeles pidama,
et rahuvalvajad ei tohi osaleda vaenutegevuses
ja mõningaid neist on süüdistatud isegi sõjakuritegudes.
Mainisite varem endist Jugoslaaviat.
Mõned valitsused on langenud vähese aktiivsuse pärast.
Dr Boms, kui räägime ÜROst tervikuna,
kas see on tõesti ühendatud,
nii et riigid saavad koostööd teha ja pakkuda elujõulisi lahendusi
või on see organisatsioon, mis on nii keskendunud enamusele
või demokraatlikule platvormile ühenduses,
nii et see on koht, kus erinevad juhid ajavad taga oma rahvuslikke huve?
Varsti pärast ÜRO rajamist kirjutas Hans Morgentag,
kuidas poliitika töötab raamatus Politics Among Nations.
Ta kirjutas huvide ja võimu poliitikast.
Ka ÜROs on blokid - moslemite blokk ja pooldemokraatlik blokk,
mida on pakutud alternatiivseks
demokraatlikumaid rahvaid ühendavaks organiks,
mis suudaks edendada ÜRO algupäraseid väärtusi.
Näiteks Eleanor Roosevelti ja Réné Cassini väärtusi,
kes osalesid aktiivselt ÜRO Inimõiguste Nõukogu loomises.
Nende huvid, jõud ja blokid ühendavad teatud gruppe,
kuid ÜROd tervikuna ei hoia kindlasti koos ühtsus või väärtused.
On riike, kes omavahel sõdivad
ja vahel on ÜRO ainus platvorm, kus nad saavad kohtuda.
Ühendatus on siin sõnumatu ja abstraktne.
ÜRO ei peagi ühtsust hoidma. Ehk peaks see jälgima,
et väga hapras maailmakorras oleks vähem segadusse paisatust
ja defragmenteerumist.
Saateaeg hakkab lõppema. Millised on teie ootused tuleviku osas?
Kuidas näete ÜRO osalust? Kas see on tulevikus edukam?
Äsja taustaekraanil olnud peaminister Netanyahu
oli Iisraeli suursaadik ÜROs nagu oli ka USA ekspresident Bush.
See on riigijuhtidele väga hea treeninglaager.
Kõik, kel oli võimalik osaleda Manhattanil Peaassambleel, teadsid,
et see on tähtis globaalne foorum,
kus saalides avalikult toimuva kõrval sõlmitakse rohkelt varjatud kontakte.
Minu väljavaated on pessimistlikumad.
- Palun lühidalt. Probleem on minu meelest selles,
et P5-l on vetoõigus ÜRO harta muutmise osas
ja nad ei taha vetoõigust kaotada.
Seepärast arvan, et ÜRO saadetakse tulevikus laiali.
On võimatu veenda diktaatorit võimust loobuma.
Seepärast ma muutusi niipea ei oota.
See on tänaseks kõik. Tänan kõiki osalemast!
Aitäh head vaatajad! Järgmise korrani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanilolevate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio
valmib tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri