Tervetuloa Jerusalem studioon!
Vanha sanonta -
"viholliseni vihollinen on ystäväni" -
on saanut huomiota viime vuosina -
Iranin vihollisten kiinnostuttua yhteistyöstä -
Iranin uhan lieventämiseksi.
Arabimaiden diplomaattiset toimintatavat ovat muuttuneet.
Ne ovat solmineet kulissien takana strategisia suhteita Israelin kanssa.
Tästä keskustelevat -
tohtori Mordechai Kedar Bar Ilanin yliopistosta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja reservin everstiluutnantti Reuben Ben Shalom.
Herra Oren, kertoisitteko tämänhetkisestä tilanteesta?
Haluaisin kommentoida käyttämiänne termejä.
Yksikään arabimaa -
ei ole ystävällinen Israelia kohtaan, -
ei julkisesti eikä salaa.
On vain ystävällisiä hallintoja.
Jos niiden maiden kansat olisivat saaneet äänestää asiasta, -
he eivät haluaisi hyviä suhteita Israelin kanssa.
Siksi kaikki tapahtuu kulissien takana.
Edes Jordanian ja Egyptin hallinnot eivät mielellään paljasta -
Israel-suhteensa todellista syvyyttä, -
vaikka niillä on rauhansopimukset Israelin kanssa.
Puhuitte myös "strategisista suhteista".
Voidakseen solmia strategisia suhteita maalla on oltava strategia.
Kaikilla Lähi-idän mailla ei ole strategiaa, ei Israelillakaan.
Taktisia liittoja niillä voi olla.
Niitä onkin solmittu Iranin nykyistä vallankumoushallintoa vastaan.
Ne perustuvat yhteiseen tavoitteeseen ja viholliseen, -
jotka Israelilla on Egyptin, Jordanian -
ja Persianlahden yhteistyöneuvoston jäsenmaiden kanssa.
Taktisena liittona se voi kuitenkin muuttua joko tilanteen mukaan -
tai uuden johtajasukupolven myötä, esimerkiksi nyt Saudi-Arabiassa.
Määrittelisin "maltilliset maat" sellaisiksi, -
jotka saattavat harkita jonkinlaista suhdetta Israeliin.
On kuitenkin muistettava, -
että salaam ei tarkoita rauhaa.
Se, mitä me tarkoitamme sanalla "rauha", on arabiaksi sulh.
Se tarkoittaa leppymistä ja halauksia.
Arabimaat tarjoavat meille kuitenkin vain aseleposopimusta.
Sitä salaam tarkoittaa, ei yhtään enempää.
Nämä maat voivat harkita aselepoa Israelin kanssa vain, -
koska niillä on nyt toinen vihollinen, Iran, -
ja koska Israelista voi olla niille hyötyä.
Eivät ne tarkoita lämpimiä suhteita Israeliin, -
kuten Egyptin esimerkki osoittaa.
Rauhansopimuksen lisäksi meillä on noin 50 vaihtosopimusta -
tieteen ja taiteen aloilla.
Ne kaikki ovat jääneet toteuttamatta.
Vain talouteen ja turvallisuuteen liittyviä sopimuksia on toteutettu.
Se johtuu siitä, että heille se on salaam, ei sulh.
Sulh tarkoittaisi lämpimiä välejä ja yhteistyötä.
70 vuotta sitten Israelin naapurimaat sotivat -
tuhotakseen Israelin.
Nyt ne ovat mahdollisia kumppaneita.
Eivät ne mitään ystäviä ole, -
mutta ne tunnustavat Israelin valtion olemassaolon.
Se on arabialoitteen suurin ansio, -
vaikka emme välttämättä hyväksy sen ehtoja.
Tämä ei muuten ole uutta. Yhteisiä etuja on ollut vuosikymmeniä.
Meillä on läheiset suhteet Jordaniaan, -
ja Egyptin kanssa on strateginen, joskin kylmä, rauha.
Ongelma on se, että he vihaavat meitä.
Jordania ja Egypti äänestävät YK:ssa ja Unescossa -
joka ikinen kerta Israelia vastaan.
Heidän "rauhansa" tarkoittaa vain sitä, etteivät he ammu meitä.
Kaikessa muussa he vastustavat meitä.
Kun tohtori Kedar mainitsi sanan sulh, -
siitä tuli mieleen anteeksianto, -
koska hepreassa se merkitsee anteeksiantoa -
ja kaiken aloittamista alusta.
Emme tietenkään voi odottaa arabien antavan anteeksi sellaista, -
mitä he pitävät epäoikeudenmukaisena.
Sitä häpeää, jonka he kärsivät vuosien 1948 ja 1967 sodissa.
Joka tapauksessa kylmä rauha, salaam, on parempi kuin kuuma sota.
Tottakai.
Rauhansopimukset Egyptin ja Jordanian kanssa ovat kestäneet -
kaikki kriisit vuodesta 1979 jälkeen.
Myös Libanonin kanssa tehtiin rauhansopimus, mutta Syyria esti sen.
Eihän se mitään onnellista yhteiseloa ole...
Kyse on kuitenkin jonkinlaisesta lähentymisestä kulissien takana -
Israelin ja Saudi-Arabian välillä.
Tämä ei ole ensimmäinen kerta.
Saudi-Arabia lähestyi Israelia jo 1950-luvulla.
Siinä on kaksi tasoa.
Etenkin Jordania on tarvinnut Israelia jo ennen rauhansopimusta.
Egypti ei niinkään.
Ennen rauhansopimustakin Israel auttoi Jordaniaa, -
ja samoin Saudi-Arabiaa, jonka kanssa rauhansopimusta ei vielä ole.
Israel auttoi saudeja Jemenissä 1960-luvulla yhteisten etujen vuoksi.
Jordaniaa Israel auttoi mustan syyskuun kriisissä -
vuonna 1970.
Toisella tasolla nämä maltilliset arabimaat tarvitsivat -
ainakin epäsuoran hyväksynnän Israelilta -
ostaessaan aseita Yhdysvalloilta.
Israelilla oli niin paljon ystäviä kongressissa, -
että se pystyi lähes aina estämään asekaupat niihin maihin, -
jos se niin halusi.
Siksi niiden piti päästä yhteisymmärrykseen Israelin kanssa.
Israel sai joko enemmän aseita tai tehtiin jokin muu järjestely.
Tohtori Kedar mainitsi, -
että arabimaissa on yhä paljon vihaa Israelia kohtaan.
Heille on häpeällistä menettää esimerkiksi Jerusalemin pyhät paikat.
Voidaanko niitä siltikään pitää enää Israelin valtion vihollismaina?
Yhteisiä etuja on nykyään niin paljon.
Emme pidä niitä enää vihollisinamme.
Valitettavasti. - Se on teidän näkemyksenne.
Minä en pidä niitä vihollisina, -
eivätkä näiden maiden johtajat pidä Israelia vihollisenaan.
He ovat mahdottomassa tilanteessa, -
koska näiden maiden kansat on aivopesty vihaamaan Israelia.
Gazan tai Libanonin konfliktien aikaan he näkevät kuvia kuolleista vauvoista.
He uskovat meidän olevan kauhea kansa, joka pitäisi tuhota.
Johtajat näkevät asiat eri tavalla. He ymmärtävät yhteiset etumme.
Tavallinen kansa ei tiedä sitä, mitä me täällä tiedämme.
Taistelemme yhdessä Lähi-idän uhkia, kuten merirosvoutta ja Isisiä, vastaan.
Pidämme Bab el-Mandebin ja Hormuzin auki, -
ja vaihdamme tiedustelutietoja.
Kansa ei ymmärrä sitä, ja asennemuutos vie vuosikymmeniä.
Israelilla on katala vihollinen nimeltä Qatar.
Meillä oli ennen Qatarissa virallinen edustustokin.
Se maa kuitenkin syytää rahaa jokaiseen jihadistiryhmään, -
Hamasiin, Islamilaiseen jihadiin, Isisiin ja muihin, jotka ampuvat meitä.
Qatar pelaa molemmilla puolilla.
Jos Qatar on Israelin ystävä, se on ihan uusi tulkinta ystävyydestä.
Qatar on tärkeä jäsen -
USA:n johtamassa Persianlahden liittoumassa.
Amerikkalaiset ovat viisaasti hajauttaneet päämajansa.
Maa- ja logistiikkapäämaja on Kuwaitissa, -
merivoimien päämaja Bahrainissa ja ilmavoimien päämaja Qatarissa.
Qatar on liittouman ilmatoiminnan keskus.
Israel ja USA jakavat tiedustelu- tietoja toiminnasta Qatarissa.
Jos Israelin ja Hamasin välille syttyy taas konflikti, -
Israelin täytyy lopettaa konflikti jollain keinolla, -
ja Qatar voi toimia välittäjänä.
Qatar arvioi tilannettaan uudelleen.
Se tekee niin joka päivä.
Se pystyi tekemään niin, -
koska kansainvälinen yhteisö ei valvonut sitä tarpeeksi, -
vaan jatkoi kaupankäyntiään ja antoi sen tukea Hamasia.
Alueella on suuria mahdollisuuksia, mutta miten niitä voitaisiin hyödyntää?
Jos jatkamme tätä hyvää, mutta salaista yhteistyötä, -
emme kasvata uutta, sovinnon sukupolvea.
Johtajien täytyisi keskustella siitä, -
miten viesti välittyisi uskonnollisille johtajille.
Viime vuonna Saudi-Arabia antoi kaksi haastattelua medialle -
israelilaisupseerin kanssa.
Tällaiset pienet teot vihjaavat kansalle, -
että israelilaiset ovat tulleet jäädäkseen, -
ja heidän kanssaan voi puhua.
Tohtori Kedarin kommentti koskee varmasti Saudi-Arabiaakin.
Sitä on syytetty esimerkiksi al-Qaidan rahoittamisesta -
9/11-iskun yhteydessä.
Se tietysti kiistää syytökset.
Sen yhteistyötä Syyrian järjestöjen kanssa valvotaan tarkasti, -
mutta se jatkuu silti.
Samalla se pyrkii yhteistyöhön lännen ja Israelin kanssa.
Tervetuloa Lähi-itään!
On turha kysyä, kuka on puolellamme ja kuka ei, -
vaan kyse on etujen verkostosta.
Saudit ovat tehneet hyvää yhteistyötä USA:n kanssa vuosikymmeniä.
Jo 1980-luvulla puhuttiin Lähi-idän maltillisista aivan kuin nyt.
"Onko Saudi-Arabia hyvä vai paha?"
Ei, vaan se on valtatekijä, ja meillä on yhteisiä etuja.
USA:n senaatissa puhuttiin juuri -
Iranin väkivallan, terrorin ja radikalismin verkostosta Lähi-idässä.
Saudi-Arabia näkee sen ja pelkää sitä niin kuin mekin.
Sama vakauden tavoittelu tuo meidät yhteen.
Lähi-idän politiikka rakentuu hiekkadyynien varaan.
Ne muuttavat muotoaan tuulen mukaan.
Hepreaksi "mieliala" onkin matsav ruach, "tuulen tila".
Emme voi vaarantaa tulevaisuuttamme -
väliaikaisilla liittolaisuuksilla.
Merkitseekö strateginen liittolaisuus sitä?
Merkitsee.
Pitkän tähtäimen turvallisuutta ei saa uhrata lyhytaikaisten etujen takia.
Jos esimerkiksi Iran romahtaa sisäisesti Neuvostoliiton tapaan, -
kaikki Iranin vastaiset liittoumat hajoavat, -
koska ne ovat syntyneet Iranin takia.
Ei ole sattumaa, että johtajien ja kansojen välillä on selvä ero.
Johtajat ovat poliitikkoja, -
ja poliitikot osaavat solmia liittoja ja sopimuksia.
He tietävät, ettei se ole mustavalkoista.
Toinen voi olla kumppani yhdessä asiassa, -
mutta huomenna hän onkin vastustaja, -
tai tälläkin hetkellä kulissien takana.
Salaiset dokumentit -
amerikkalaisten diplomatiasta Lähi-idässä 1970-luvulla osoittavat, -
että silloinkin kun Kissinger ja CIA neuvottelivat Israelin kanssa -
Jordanian turvaamisesta, -
he keskustelivat PLO:n kanssa suojelurahasta, -
jotta se ei tappaisi amerikkalaisia Beirutissa.
Maailmandiplomatia on täynnä ristiriitaisuuksia.
Niinpä saudit ottavat mielellään Israelilta vastaan sen mitä saavat.
He eivät kuitenkaan anna Israelille sen kaipaamaa tunnustusta.
He asettavat aina ehdoksi konfliktin ratkaisun palestiinalaisten kanssa.
Tohtori Kedar ja muut hänen kaltaisensa israelilaiset -
eivät halua maksaa tarvittavaa hintaa rauhasta palestiinalaisten kanssa -
vain saadakseen hyvät suhteet Saudi-Arabiaan.
Saudi-Arabiahan saatetaan vallata tai se voi muuttaa linjaansa.
Toisten israelilaisten mielestä rauha sillä hinnalla on Israelin etu.
Suhteet Saudi-Arabiaan olisivat sen sivutuote.
Vastaisitteko, tohtori Kedar?
Käyttäydymme Lähi-idässä kuin hölmöt.
Lähi-idässä on pelattava kuin basaarissa.
Hoemme haluavamme rauhaa, ja vieläpä heti.
Pitäisi ymmärtää, että jos sanomme niin, sen hinta nousee.
Meidän pitäisi sanoa: -
"Hei naapurit, emme tarvitse rauhaa teidän kanssanne.
Mitä te maksatte meille rauhasta?"
Niin olisi pitänyt puhua alusta alkaen.
Turkki on pitkään ollut strateginen kumppani.
Palestiinalaisiin liittyneet tapaukset -
muuttivat sen strategiseksi viholliseksi.
Sitten maakaasu astui kuvioihin, ja siitä tuli taas strateginen kumppani.
Eikö tämä ole Lähi-idän pelin mukaista?
Turkki oli maallistunut maa, -
jota johdettiin Mustafa Kemal Atatürkin ideologian pohjalta.
Sillä ei ollut mitään Israelia vastaan.
Mutta sitten Turkin yhteiskunta kävi läpi islamisaatioprosessin.
Nykyinen hallinto heijastaa islamilaista ajattelutapaa, -
joka vallitsee turkkilaisessa yhteiskunnassa.
He ajattelevat Hamasin tai Muslimiveljeskunnan tavoin.
Erdoganin asenne Israelia kohtaan johtuu vain siitä, -
että yhteiskunta on islamilainen.
Sen mukaan Israel on lähtökohtaisesti laiton valtio, -
ja kaikki yhteistoiminta perustuu lyhytaikaisiin etuihin.
Erdoganin sanoja täytyy arvioida samoin kuin Jordanian kuninkaan, -
tai jopa Israelin johtajien, kaikkien poliitikkojen.
He sanovat, mitä heidän etunsa kulloinkin vaativat.
Erdogan on varmasti miettinyt sanansa tarkkaan -
väittäessään Israelin tappavan palestiinalaislapsia -
ja rakentavan temppelin moskeijan raunioille.
Hän tietää, ettei se ole totta, ja että sillä on hintansa Natossa, -
mutta hän on laskelmoinut, mitä sanoa, kelle ja millä kielellä, -
niin kuin Jordanian kuningaskin.
Kävelin Jerusalemissa jordanialaiskenraalin kanssa, -
kun Jordanian kuningas sanoi Israelin murhaavaan lapsia.
Kenraali rauhoitteli: -
"Se on vain politiikkaa massojen miellyttämiseksi."
Turkki on hyvä esimerkki.
1950-luvun lopulla turkkilais- ja israelilaiskenraalit suunnittelivat -
operaatioita Syyriaa vastaan.
Siitä ei tullut mitään, -
koska ne turkkilaiskenraalit hirtettiin vallankaappauksessa vuonna 1960.
1970-luvulla Turkki tarvitsi Israelia -
Kreikan lobbauksen vastapainoksi kongressissa.
Silloin Turkki lähentyi Israelia.
Nyt kun Turkki on Israelia vastaan, tai ainakin oli vielä hiljattain, -
Kreikka on ollut Israelille kätevä taktinen kumppani.
Israelin ja Kreikan ilmavoimat harjoittelevat yhdessä.
Kyproksen kreikkalaispuolella on erinomainen suhde Israeliin.
Aina on vaihtoehtoja.
Kylmästä strategisesta laskelmoinnista tulee mieleen -
USA:n ulkoministeri Marshallin sanat vuonna 1948: -
"Meidän ei saa tunnustaa Israelia, -
koska tarvitsemme enemmän arabimaita kuin Israelia -
sodassa Neuvostoliittoa vastaan."
Israelin ei siis saa perustaa kaikkea sen varaan, -
mikä sillä hetkellä näyttää parhaalta strategialta.
Mikä on paras vaihtoehto Israelille, -
joka voisi nyt normalisoida suhteensa Saudi-Arabiaan -
ja muihin maltillisiin arabimaihin, -
jotka nekin vastustavat Iranin valtaa Lähi-idässä?
Juuri se, mitä teemmekin, salaisia operaatioita.
Upea yhteistyömme -
on molemminpuolinen etu.
Toinen tavoite on kansojen suhteiden normalisointi, -
mutta se on pitkä ja vaikea prosessi.
Se kannattaa aloittaa tieteen ja teknologian aloilta.
Olen samaa mieltä siitä, että riskit täytyy aina arvioida, -
ja riskejä täytyy ottaa varovasti.
Lähi-idän maiden hyväntahtoisuuteen ei todellakaan pidä uskoa.
Esimerkiksi arabialoite vaatii Golanin palauttamista.
Se on naurettavaa. Sitä Israel ei tee.
Kaikkea ei kuitenkaan pidä torjua, vaan dialogia täytyy käydä.
On ajettava yhteisiä etuja kohti pitkän tähtäimen tavoitetta, -
vakautta.
Viime viikolla oli arabikokous, -
joka tarjosi Israelille uudelleen vuoden 2002 rauhansuunnitelmaa -
sillä ehdolla, ettei Israel muuttaisi siitä pilkkuakaan.
Kukapa sellaiseen suostuisi, -
että joku pakottaisi hyväksymään -
tietyn sopimuksen?
He kuitenkin odottavat, että teemme kuten he tahtovat.
Ei näin voi kohdella itsenäistä valtiota.
Istukoot kanssamme avoimesti tai salaa, -
ja tehkäämme sopimus yhdessä.
Eivät he voi tuputtaa meille sopimusta, -
jonka he haluaisivat meidän hyväksyvän -
ilman että saamme edes arvioida sitä.
Käyttääkö arabimaailma Iran-kysymystä Israelia vastaan, -
vai käyttääkö Israel Iran-kysymystä omaksi edukseen?
Ei kumpikaan. Molemmat pelkäävät Irania.
Se ei ole tekosyy.
En ole niin varma kuin eversti Ben Shalom siitä, -
etteikö Israelia vaadittaisi palauttamaan Golanin kukkulat.
Päinvastoin, -
jos Syyrian ratkaisuun kuuluu ulkomaisten joukkojen karkotus, -
Iran ja muut vaativat tietysti oman poistumisensa ehtona, -
että Israel lähtee Syyrian Golanilta.
Yksikään maa ei ole tunnustanut Golanin liittämistä Israeliin.
Israel ei ole kuitenkaan vielä yrittänyt saavuttaa mitään, -
vaan se pyrkii vain ylläpitämään nykytilannetta.
Sillä ei ole visiota tai strategiaa.
Se voi olla tohtori Kedarin visio -
vuonna 1967 miehitettyjen alueiden pitämisestä...
Vapautettujen.
Visio voi olla toisenlainenkin, -
mutta ensin tarvitaan poliittinen visio, jolle strategia ja taktiikka rakentuvat.
Ohjelma on lopuillaan.
Saatte kukin kommentoida lyhyesti. Eversti Ben Shalom?
Unelmani on kansojen suhteiden normalisointi.
Teemme jo yhteistyötä yhteisten etujen hyväksi, -
mutta pitkän tähtäimen tavoite on uusi sukupolvi.
Kansan asennemuutos vie vuosikymmenen.
Israelin pitää näyttää naapureilleen olevansa vahva ja päättäväinen.
Kuulemme mielellämme, mitä he voivat tarjota meille -
rauhan vastineeksi.
Suuri osa katsojistamme on suomalaisia.
Kunnioittakaamme siis Helsingin julistusta ihmiskokeista.
Meidän ei pitäisi kokeilla jokaista rauhanehdotusta, -
joita tohtori Kedar vastustaa.
Israel saisi silti kerrankin kokeilla todellista rauhansuunnitelmaa.
Silloin meillä olisi myös alueellinen turvallisuusmekanismi.
Eversti Ben Shalom, -
onko muutos mahdollinen lähitulevaisuudessa?
Myönteisiä muutoksia tapahtuu parhaillaankin.
USA:n hallinnon linja on vielä epäselvä, ei vain Israelin.
Olemme yleisesti ottaen samalla tiellä. Suurin uhka on Iran.
On mahdotonta tietää, miltä Lähi-itä näyttää 5―10 vuoden kuluttua.
Vaikka tekisimme rauhan naapurimaiden kanssa, -
yksikään arabimaailman ongelmista ei sillä ratkeaisi.
Sunnit ja šiiat, kurdit ja arabit sekä Libyan heimot tappavat silti toisiaan.
Tässä kaikki tänään.
Kiitos, tohtori Kedar, Amir Oren ja eversti Ben Shalom!
Kiitos myös katsojille, näkemiin perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta