JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse
"Mu vaenlase vaenlane on mu sõber"
on viimastel aastatel palju tähelepanu saanud väljend.
Kasvava mure tõttu on Iraani rivaalid näidanud huvi koostöö vastu
ühiseks ohu leevendamiseks.
See on muutnud regiooni araabiamaade lähenemist
ja suletud uste taga on sõlmitud strateegiline partnerlus Iisraeliga.
Stuudios on dr Mordechai Kedar, Lähis-Ida ekspert Bar Ilani Ülikoolist,
TV7 analüütik Amir Oren
ja kolonelleitnant reservis Reuben Ben Shalom,
The Jerusalem Posti kolumnist.
Hr Oren, aidake hetkeseisust paremini aru saada.
Teie loal määratleksin ümber mõned terminid, mida kasutasite.
Pole ühtki araabiariiki,
kel oleks Iisraeliga sõbralikke suhteid,
olgu varjatult või mitte. On vaid sõbralikud režiimid,
sest kui nende maade rahvastel
palutaks sel teemal hääletada,
ei kipuks nad Iisraeliga suhtlema.
Seepärast toimub kõik varjatult.
Isegi Jordaanias ja Egiptuses, kellel on rahulepingud Iisraeliga,
püüavad režiimid varjata tegelike suhete ulatust.
Teine termin on 'strateegiline'.
Strateegiliste suhete jaoks on vaja strateegiat.
Kõigil Lähis-Ida režiimidel, sh Iisraelil, pole strateegiat.
Meil on taktikalised liidud.
Ja seoses Iraani Islamivabariigi revolutsioonilise režiimiga Teheranis
eksisteerivad taktikalised liidud.
Need on seotud ühise eesmärgi ja ühise vaenlasega,
mis Iisraelil on Egiptuse, Jordaania
ja Pärsia lahe koostöönõukogu liikmetega.
Kuna liit on taktikaline,
võib see muutuda koos olukordade muutumisega
või uue põlvkonna juhtidega,
nagu praegu Saudi Araabias. - Dr Kedar?
Enne kui räägime mõõdukatest riikidest,
siis tuleks neid defineerida riikidena, kes kaaluvad suhteid Iisraeliga.
Peame meeles pidama,
et 'salam' ei tähenda Lähis-Idas 'rahu'.
Ingliskeelne 'rahu' on araabia keeles 'sulh'.
See tähendab leppimist või rahu kallistuste ja musidega.
Meile pakuvad araabiamaad
allkirjastatud vaherahu dokumenti.
Seda tähendab 'salam' araabia keeles. Ei midagi enamat.
Need riigid kaaluvad vaherahu Iisraeliga,
kuna nüüd on neil teine peavalu nimega Iraan.
Iisrael võib neid toetada,
kuid nad ei mõtle sellega sooje suhteid. Seda tõestab Egiptus.
Meil on Egiptusega rahuleping
ja veel 50 igasugust vahetuslepingut:
akadeemiline, kunsti-, teatri- ja muud vahetuslepingut.
Neist rakendatakse vaid midagi majanduse ja julgeoleku vallas.
See on kõik. Miks?
Sest nende meelest on see dokumendiga vaherahu 'salam',
mitte 'sulh' tüüpi vaherahu, soojade suhete ja vahetustega.
70 aasta eest olid meil naaberriigid, kes tahtsid Iisraeli hävitada.
Hävitada riik eksistentsiaalse sõjaga.
Suur strateegiline muutus on nüüd, et nad on potentsiaalsed partnerid.
Me ei räägi kallistamisest ja musitamisest,
kuid riikidest, kes tunnustavad meie riigi olemasolu.
See ehk ongi araabia algatuse saavutus,
kuigi me ei tea oma strateegiat ja mis seal vastuvõetav on.
Kuid antud juhul aktsepteeritakse meie olemasolu.
Korrigeeriksin, et see pole uus seoses uute ohtudega Lähis-Idas.
Juba aastakümnete eest oli meil ühishuve.
Suhted Jordaaniaga olid soojad.
Ja rahuleping Egiptusega on siiski strateegiline, kuigi külm.
Probleem on selles, et nende rahvad vihkavad meid.
Kuid pange tähele,
iga kord kui ÜROs või UNESCOs hääletatakse Iisraeli vastu
on Jordaania ja Egiptuse valitsused Iisraeli-vastaste otsuste leeris.
Seda peangi silmas rahuga,
mis pole enamat relvarahust, kus meid ei tulistata,
kuid kõiges muus on nad meie vastu. Ja see on kõigile teada.
Kui dr Kedar mainib sõna 'sulh',
õhkab see muidugi andeksandmist.
Heebrea keeles sisaldab 'sulh' andestamist, unustamist
ja millegi uue alustamist.
Me ei saa oodata araablastelt andestust millegi suhtes,
mida nemad näevad ebaõiglusena.
See on häbi,
mis tabas neid 1948. a sõjas ja 1967. a sõjas.
Hea küll. Kuid külm rahu, nagu te kirjeldasite sõnaga 'salam'
on parem kui kuum sõda. - Muidugi.
Ja Iisraeli rahulepingud nende kahe riigiga,
1983. a Liibanonile peale surutud kolmas lepe õnnestus Süürial nurjata,
kuid Egiptuse ja Jordaaniaga säilitati lepingud kõikides kriisides,
mis on toimunud alates 1979. a.
Nad ei arenenud tõesti millekski igavesti õnnelikuks, kuid ...
Aga kui räägime lähenemisest suletud uste taga
Iisraeli ja Saudi Araabia vahel, pole see esmakordne juhtum.
Saudid on lähenenud Iisraelile ka 1950. aastail,
püüdes edendada asju mingisuguste salasuhetega.
Siin on kaks tasandit. Üks on see, et kui araabiamaad,
isegi enne rahulepet Jordaaniaga, kes vajas Iisraeli,
kui Egiptus nii palju ei vajanud,
siis juba enne rahulepet Jordaaniaga
ja enne rahu Saudi Araabiaga, mida meil veel pole,
aitas Iisrael Saudi Araabiat Jeemenis 1960. a-il ühise eesmärgi tõttu.
Iisraeli, Briti, USA ja saudide huvid kattusid Nasseri aegse Egiptuse osas.
Iisrael aitas ka Jordaaniat nn musta septembri kriisis 1970. a.
See on üks tasand. Teine on see,
et need mõõdukad araabiariigid vajasid Iisraeli nõusolekut
või vähemalt vaikivat heakskiitu, kui nad läksid USAsse relvi ostma.
Iisraeli mõjuvõimu tõttu Kapitooliumil võis Iisrael,
mis ei toimunud küll AWACSi tehingus 1981. a ja veel mõnel juhul,
kuid üldiselt - kui Iisrael tahtis, et sõbrad Kapitooliumil blokeeriksid
valitsuse katsed neile riikidele relvi müüa, see õnnestus tal.
Need riigid vajasid mingit teineteisemõistmist Iisraeliga,
et relvi saada.
Iisrael kas sai rohkem relvi, kui USA valitsus plaaninud oli,
või lepiti kokku milleski muus.
Dr Kedari mainitu on siiski huvitav.
Nimelt neis araabiamaades on endiselt Iisraeli vastu palju vaenu,
palju viha ja häbi
islami pühapaikade kaotamise pärast Jeruusalemmas ja mujal.
Kuid kas neid riike võib nimetada Iisraeli vaenlasteks ajal,
kui horisondil on nii palju ühiseid huve?
Absoluutselt mitte. Me ei suhtle nendega enam kui vaenlastega.
Kahjuks. - Nii ütlete teie. Ma ei näe neid vaenlastena
ega usu, et nemadki meid vaenlasena näevad, juhtkond siis.
Peame mõistma, et juhid on võimatus olukorras.
Rahvas on aastaid kestnud ajupesuga Iisraeli vihkama õpetatud
Kõik, mida nad meie kohta kuulevad ja näevad, on kohutav.
Gaza ja Liibanoni konflikti puhul näevad nad surnud beebide fotosid
ja neile õpetatakse, et oleme jõledad ning meid tuleks maamunalt kaotada.
Need on inimesed. Juhtkond näeb asju teisiti ja näeb ühishuve.
Vahe on selleski, et iisraellased ja araabiariikide rahvas ei tea,
mida meie teame - seda, mida tehakse koos
Lähis-Ida ohtude vastu võitluses piraatidega,
Hormuzi ja Bab al-Mandebi väinade lahti hoidmiseks
luureinfo vahetus, võitluses ISISe vastu Siinail,
Meie juhtkond vihjab sellele pidevalt, kuid see ei jõua kohale.
Suurim projekt on muuta rahvaste südamed ja meeled
ja see võtab aastakümneid.
Selgitan ennast.
Iisraelil on väga alatu vaenlane nimega Qatar.
Kunagi oli meil Qataris esindus,
mitte saatkonna tasemel, kuid siiski ametlik esindus.
See riik jagab raha kõigile džihadistitele:
Hamasile, Islamidžihaadile ning täna ka ISISele ja teistele,
kes meie pihta tulistavad.
Qatar mängib mõlemal poolel.
Kuid öelda, et Qatar on Iisraeli sõber,
tähendaks selle sõna ümberdefineerimist.
Kaks asja seoses Qatariga.
Esiteks on Qatar oluline liige
USA juhitud Pärsia lahe koalitsioonis.
USA on oma peakorterid targalt laiali jaganud.
Neil on maa- ja logistika peakorter Kuveidis,
mereväe peakorter Bahreinis ja õhujõudude peakorter Qataris.
See on nende õhutegevuse peamine fookus.
Iisrael ja USA jagavad luureinfot seoses Qatarist lähtuva tegevusega.
Teine asi, kui puhkeb uus konflikt Iisraeli ja Hamasi vahel,
peab Iisrael leidma mehhanismi konflitki lõpetamiseks
ning Qatar võib siin vahendajaks olla.
Qatar hindab oma olukorda ilmselt ümber.
Nad teevad seda iga päev.
Nad said vabalt tegutseda,
kuna polnud rahvusvahelise üldsuse piisavalt valvsa pilgu all,
kes jätkas tavapärast asjaajamist ja lubas neil samas Hamasi toetada.
Kuid teiste regiooni riikide osas on tohutu potentsiaal.
Kui jätkame salajasi koostöösuhteid ega avalikusta neid,
teeme suurepäraseid asju terrorismivastases võitluses,
kuid ei ehita järgmist lepituspõlvkonda.
Meie juhtkond peaks otsustama,
kuidas neid asju vaimulike kaudu filtreerida.
Egiptus on ärkamas vajadusele erinevaid uske kokku tuua.
Peame rääkima, kuidas neid asju rahvani tuua.
Saudi Arabia tegi seda mullu
kahe Iisraeli juhi ja IDF ohvitseriga tehtud meediaintervjuuga.
Peaksime vihjama väikeste asjadega rahvale, et iisraellased ei kao kuhugi.
Kuid dr Kedari mainitu puudutab ilmselt ka Saudi Araabiat.
On nii palju süüdistusi saudide tegevuse suhtes
seoses al-Qaeda rahastamisega väidetavalt 9/11 juhtumis.
Saudid muidugi eitavad süüdistusi,
kuid samas jälgitakse valvsalt nende tegevust rühmitustega Süürias
ja nad ikka jätkavad ning ajavad samas asju ka Läänega
ja taotlevad suuremat partnerlust Iisraeliga. Milles asi?
Tere tulemast Lähis-Itta! Peaksime rohkem hiinlaste moodi mõtlema.
Asi pole heas ja kurjas või kes on meie poolt, või kes mitte.
Eksisteerib huvide kaart. Saudidel on olnud head suhted USAga aastaid.
Kui Alexander Hague rääkis 1980. a-il mõõdukatest regioonis,
kõlas see samamoodi kui täna.
Me ei saa küsida, kas saudid on head või pahad.
Nad on regioonis tugev jõud ja meil on ühiseid huve.
Kõik kardavad Iraani, rohkemgi kui meie.
USA Senatis anti see nädal tunnistusi
terrorismi, vägivalla ja ekstremismi võrgustikust Lähis-Idas,
mida saudid näevad nii nagu meiegi.
Peame rääkima huvidest ja stabiilsusest, kasvõi lühiajalisest,
Kuidas huve ja stabiilsust ühiselt edendada.
Poliitika Lähis-Idas on ehitatud liivadüünidele,
mis muudavad tuule jõul kuju.
Heebrea keeles 'matsav ruach' ehk 'tuule kuju', mis tähendab meeleolu.
Peame seda meeles pidama.
Me ei saa pantida oma tulevikku ajutistele liitudele.
Kuid kas strateegiline liit on antud tähenduses pantimine?
Muidugi. Ei saa pantida oma pikaajalist julgeolekut
lühiajaliste huvide eest.
Selle üle võib vaielda, kuid toon ühe näite.
Kujutame ette, et Iraanis on mingid siseprobleemid
ja Iraan variseb kokku nagu NSVL:
Kõik meie liidud Iraani vastu varisevad kokku. Miks?
Sest need on seotud Iraaniga.
Kui ühisnimetajat Iraani enam pole, kaovad ka temaga seotud liidud.
Pole juhus, et näeme erinevust juhtide ja rahva vahel.
Juhid on poliitikud,
kes on meistrid liite sõlmima ja tehinguid tegema.
Nad teavad, et asjad pole üks-ühele ja eksisteerib palju halle alasid.
Võid olla täna mu partner mingi eelnõu suhtes parlamendis
ja homme või juba täna võitlen ma sinuga varjatult
samal ajal, kui sinuga kätt surun.
Kui uurida USA salajasi dokumente
1970. aastate diplomaatia vallas Lähis-Idas,
on näha, et isegi kui Kissinger või CIA
rääkisid Iisraeliga Jordaania kaitsmisest,
pidasid nad sidet ka PLOga
kaitseraha maksmiseks, et Beirutis ei tapetaks ameeriklasi.
See on täis vastuolusid, kuid see on elu,
see on globaalne diplomaatia.
Seepärast saudid tervitavad mida iganes nad Iisraelilt saavad,
kuid nad ei anna Iisraelile tunnustust, mida ta tahab.
Nad räägivad alati ühest tingimusest:
lahendada Iisraeli-palestiinlaste konflikt.
Ehk on dr Kedaril õigus,
kui dr Kedar ja teised Iisraeli poliitikute seas ja ühiskonnas,
kes sarnaselt mõtlevad, ei taha seda hinda maksta,
et palestiinlastega rahu saada, sest see pole nende jaoks väärt hind
lihtsalt saudidega heade suhete loomiseks.
Saudide kuningriik võidakse vallutada või see võib oma poliitikat muuta.
Kui Iisraelis on teisi,
kes arvavad, et on Iisraeli huvides selle hinna eest rahu teha,
ja nad mõtlevad, et saudide
ja teiste mõõdukatega saadav on selle kõrvalprodukt.
Me käitume Lähis-Idas narridena.
Lähis-Ida turul tuleks mängida turu reeglite järgi.
Ütleme alati, et tahame rahu, eriti "Peace Now" (MTÜ).
Me ei mõista, et kui teie ütlete, et tahate rahu, eriti Peace Now,
siis hind tõuseb. Peaksime alati ütlema:
"Hei naabrid, armastame teid kõiki, aga meil pole teiega rahu vaja.
Mida teie meile maksate, et teiega rahu teeksime?"
Iisrael oleks pidanud seda algusest peale rääkima.
Dr Kedar, kui võtame näiteks olukorra Türgiga,
kes on olnud aastaid strateegiline partner,
kuid mitmed palestiinlastega seotud intsidendid
muutsid ta strateegiliseks vaenlaseks.
Nüüd on äkki mänguväljal maagaas ja Türgi on taas strateegiline liitlane.
Kas see pole Lähis-Ida käitumisviis? - Türgiga toimunu on väga lihtne.
Türgi, nii nagu meie teda mäletame, oli sekulaarne riik,
mida juhtis Ataturki ideoloogia kus polnud midagi Iisraeli vastast.
Aastate jooksul läbis Türgi ühiskond islamiseerimise protsessi
Biri lahingu ja muude asjade pärast.
Täna peegeldab valitsus islami mentaliteeti,
mis kontrollib Türgi ühiskonda.
Nad mõtlevad nagu Hamas või Moslemivennaskond.
Suhtumine Iisraeli varem Erbakani ja nüüd 2002. a valitud Erdogani poolt,
on nagu ta on, kuna islamiühiskond näeb Iisraeli juba eos illegaalsena
ja kogu nende läbikäimine meiega põhineb huvidel.
Reuben Ben Shalom?
President Erdogani öeldu üle tuleks otsustada samamoodi
nagu teiste juhtide avalduste üle ntks Saudi Araabias või Iisraeliski.
Poliitikud peavad ütlema, mida vaja, et rahvas nende huve toetaks.
Olen kindel, et Erdogan mõtleb hoolikalt, mida öelda,
kui sõimab Iisraeli ja väidab pööraselt, et Iisrael tapab palestiina beebisid
ja tahab ehitada kolmanda templi mošee varemetele.
Ta teab, et see pole tõsi
ja et ta maksab hinna NATO partneritele.
USA avaldusi lugedes on näha, kuidas nad Türgit kritiseerivad.
Kuid ta kalkuleerib, mida kellelegi öelda ja mis keeles,
nagu näeme Jordaania kuninga puhul,
ega peaks nende juhtide iga avalduse puhul solvuma.
Jalutasin mullu ühe Jordaania kindraliga Jeruusalemmas,
samal päeval rääkis Jordaania kuningas, et Iisrael mõrvab beebisid.
See on poliitika. Seda on vaja masside rahustamiseks,
kes ootab sellist retoorikat. See pole kerge, kuid on vajalik.
Türgi on väga hea näide.
1950. a-te lõpul plaanisid Türgi ja Iisraeli peastaapide ülemad
erakorralisi operatsioone Süüria vastu.
See ei viinud kuhugi, sest samad kindralid poodi hiljem üles
võimupöördes Menderesi ja teiste vastu 1960. a.
1970. a-il vajas Türgi Iisraeli
tasakaaluks Kreeka lobby-tööle Kongressis
ja Türgi lähenes Iisraelile.
Nüüd, kui Türgi on Iisraeli vastu, või vähemalt oli veel hiljuti,
leidis Iisrael, et Kreeka on väga sobiv taktikaline partner.
Iisraeli Õhujõud treenivad koos Kreeka Õhujõududega,
ka Kreeka-poolsel Küprosel on Iisraeliga head suhted,
nii et eksisteerib Kreeka, Küprose ja Iisraeli kolmnurk.
Alati on alternatiive. Kui vaadata vaid külmi strateegilisi kalkulatsioone,
võib minna USA välisministri Marshalli avalduse juurde 1948. a,
et Trumani valitsus ei tohiks Iisraeli tunnustada.
Kuna USA vajab araabiamaid rohkem,
valmistudes kolmandaks maailmasõjaks NSVL-i vastu.
Iisrael ei tohiks rajada oma poliitikat vaid sellele,
mis hetkel parima strateegilise võrrandina näib.
Mis tingimused on vajalikud,
et Iisrael jõuaks suhete normaliseerimiseni Saudi Araabia
ja teiste mõõdukate araabiariikidega,
kes on samuti huvitatud Iraani võimu piiramisest regioonis?
Me juba teemegi seda - varjatud operatsioone radari ulatusest väljas.
Me juba teeme koos suuri asju
ühishuvide ja regiooni nimel.
Teiseks, kui rääkida suhete normaliseerimisest rahvastega
siis see vajab pikaajalist plaani ja on ilmselt väga keerukas,
kuid läheneda tuleks siis pehmematel aladel nagu teadus ja tehnoloogia.
Rääkisime riskide võtmisest. Olen nõus dr Kedariga,
et peame alati riskianalüüsi tegema ja olema riske võttes ettevaatlikud.
Ma ei öelnud: Uskuge kõiki regiooni jõude,
et nad pakuvad meile stabiilsust kandikul ja nüüd võime kõike teha.
Muidugi mitte. Araabia algatus räägib Golani tagastamisest.
Kas Iisrael teeb seda? Muidugi mitte. Naeruväärt.
Aga kas see tähendab, et lükkame iga pakkumise tagasi?
Ei. Peame arutama ja dialooge pidama
ja edendama ühishuve nagu praegu pikaajalise stabiilsuse eesmärgiga.
Eelmine nädal toimus Araabia Liiga kohtumine.
Nad pakkusid Iisraelile uuesti 2002. a rahuplaani.
Kuid tingimusel, et Iisrael ei muuda selles ühtki tähte ega kirjavahemärki.
Kas nõustuksid tegema midagi,
mille keegi sulle lepinguga peale surub?
Ei mingil juhul. Aga nad ootavad,
et me teeksime kõike, mida nad tahavad, kuna nad tahavad seda.
Nii ei tohiks Iisraeli suveräänse riigina kohelda
ja nii ei tohiks meid näha.
Kui nad tahavad meiega maha istuda, olge lahked, tehkem seda avalikult,
või võib ka varjatult, ja jõudkem kokkuleppele,
mis tähendab, et mõlemad on nõus,
mitte et nemad sunnivad meile peale mis tahes lepingu,
millega nad tahavad, et nõustuksime, enne kui seda hinnata oleme saanud.
Kas araabiamaailm kasutab Iraani Iisraeli mõjutamises enda kasuks
või kasutab Iisrael Iraani enda huvides?
Ei kumbagi. Mõlemad pooled on Iraani pärast tõsiselt mures.
See pole mingi ettekääne.
Paar sõna Golani kõrgustike teemal. Ma pole nii kindel kui kol. Ben Shalom
absoluutse võimatuse suhtes, et Iisraelil palutakse Golan tagastada.
Vastupidi. Kui osa lahendusest, millest hetkel Süüria suhtes räägitakse
on kõigi välisjõudude välja viimine, on ilmselt üks tingimusi,
mida iraanlased ja teised nõuavad vastutasuks oma lahkumise eest,
et Iisrael lahkuks Süüria poolselt Golanilt.
Ükski riik maailmas pole tunnustanud Golani annekteerimist Iisraeli poolt.
Siin on veel üks asjaolu. Iisrael peab veel midagi saavutama.
Iisraeli tegeleb üksnes säilitamise ja alalhoidmisega.
Tal pole visiooni ega strateegiat, mida saavutada sooviks.
See võib olla dr Kedari nägemus
jätta Iisraelile enamus või kõik territooriumid, ... - Enamus.
... mis okupeeriti 1967. a, või mõni muu nägemus. - Vabastati.
Kuid see peaks algama mingi poliitilise visiooniga,
millest lähtuksid strateegia ja taktika.
Saateaeg on lõpukorral.
Saate kõik veidi aega lõpusõnaks.
Kol. Ben Shalom?
- Unistan rahust rahvaste vahel. See on suurim väljakutse.
Nagu öeldud, teeme toredaid asju ühishuvide edendamiseks
ja suhted jäävad regiooni sõpradega ilmselt stabiilseks.
Pikaajaline siht ehk noorte ja rahva meele muutmine võtab kümme aastat.
Iisrael peaks näitama naabritele,
et oleme tugevad ja usume sellesse, mis meil on ja mida teeme.
Oleme valmis ära kuulama, mis neil meile rahu eest pakkuda on.
Suur osa meie vaatajaist on Soomes.
Peaksime seega austama Helsingi konventsiooni
seoses inimkatsetega.
Ma ei väida, et peaksime katsetama iga rahuettepanekuga,
millele dr Kedar vastu on.
Kuid Iisrael peaks siiski mingi rahuplaani tekitama
ja siis on olemas ka regionaalne julgeoleku ja stabiilsuse mehhanism.
Kas usute, et eksisteerib tõeline võimalus mingiks muutuseks lähiajal?
Oleme õigel teel. Positiivsed muutused toimuvad meie siin istudes.
Peame ootama isegi USA valitsuse järel, kel pole samuti poliitikat.
Ootame ära nende avamängu. Oleme kõik samal teel
ühises mängusetis seoses Iraani ehk peamise ohuga.
Võimatu öelda, kuidas Lähis-Ida kümne aasta pärast välja näeb.
Tuleks meeles pidada, et isegi kui meil on rahu naabritega,
ei lahene ükski araabiamaailma probleem.
Sunniidid ja šiiidid tapavad teineteist edasi,
kurdid ja araablased jätkavad vihavaenu
ja Liibüa hõimud üksteise mõrvamist ning kaos Lähis-Idas jääb endiseks.
See on tänaseks kõik.
Aitäh, dr Mordechai Kedar, Amir Oren ja col Reuben Ben Shalom.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanilolevate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio valmib tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri