Tervetuloa Jerusalem studioon!
Iranin presidentti Hassan Ruhani -
kehotti 10. helmikuuta maansa eliittiä yhdistymään -
Washingtonin uhkausten edessä.
Trumpin hallinto on esittänyt yhä kovempia tapoja -
vastata Iranin jatkuviin rikkeisiin.
Maiden välisistä jännitteistä keskustelevat -
tohtori Nir Boms Tel Avivin yliopistosta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Efraim Kam kansallisen turvallisuuden tutkimuskeskuksesta.
Herra Oren, kertoisitteko tämänhetkisestä tilanteesta?
Iranin vallankumoushallinnon ja USA:n presidenttien suhteet -
ovat olleet pitkään jännittyneet, -
varsinkin heidän astuessa virkaansa.
Khomeinilla oli osuutensa Jimmy Carterin tappioon, -
ja kun 36 vuotta sitten Reaganin noustessa valtaan -
suurlähetystön panttivangit vapautettiin.
Myöhemmin USA:n hyökättyä Irakiin Iranissakin pelättiin hyökkäystä -
presidentti Bushin ja ehkä myös Obaman aikaan.
Sävy ei kuitenkaan ole ehkä koskaan ollut niin vihamielinen -
kuin nyt Khamenein, Ruhanin ja Trumpin aikaan.
Toistaiseksi on tehty vain uhkauksia ja ballististen ohjusten kokeita, -
mutta tilanne voi kiihtyä yhteenotoksi.
Tohtori Boms, -
Obaman ja George W. Bushin hallintojen aikaan -
länsimaailma on puhunut paljon Irania vastaan.
Iranille asetettiin pakotteita, mutta ne on nyt poistettu.
Iranin myös havaittiin rikkovan päätöslauselmia -
ohjusohjelman ja terrorismin tukemisen puitteissa.
Miten tuo tilanne erosi nykyisestä tilanteesta?
Yksi merkittävä ero on Trump.
Tämä presidentti haastaa -
Obaman perinnön lähes kaikessa, -
etenkin Iran-sopimuksessa.
Trump on useasti sanonut, -
että Obaman tapa käsitellä Irania, mukaan lukien ydinsopimus, -
on kyseenalaistettava.
Sopimuksen kohtalosta kiistellään.
Se on sitova sopimus, kuten presidentti itsekin on sanonut.
Toisaalta Iran pitäisi saada vastuuseen toiminnastaan.
Se ei ole muuttanut toimintaansa.
Viime viikkoina se on tehnyt ohjuskokeita -
ja tukenut terrorismia kuten ennenkin.
Ero on nyt siinä, että USA:n presidentti haluaa muutosta.
Hän on sanonut: "Minä en ole Obama."
Uskon Iranin panevan sen merkille.
Tohtori Kam, -
jos katsomme kansainvälisen yhteisön käyttämiä sanamuotoja, -
YK:n turvallisuusneuvosto on kuvaillut Iranin toimintaa "vaaralliseksi".
Se on monesti julistanut, -
että Iranin jatkuva Hizbollahin tukeminen Syyriassa ja muualla -
rikkoo räikeästi turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa 2131.
Se on myös sanonut ballistisia ohjuksia rikkomukseksi, -
vaikka siitä kiistellään.
Miten länsimaailma voi vain katsoa sivusta tekemättä mitään, -
kun Iran tekee rikkomuksen toinen toisensa jälkeen?
Yhdysvallat ja kaikki länsimaat suhtautuvat Iraniin epäluuloisesti.
Se johtuu -
Iranin vaikutusvallan kasvusta, -
ohjuskokeista ja ydinsopimuksen rikkomuksista, -
jotka ovat toistaiseksi olleet pieniä.
Syynä on myös Iranin yleinen asenne länttä kohtaan.
Iran on pitänyt Yhdysvaltoja suurimpana uhkanaan -
1990-luvun alkupuolelta lähtien.
Se tietysti herättää epäluuloja maiden välisissä suhteissa.
Iran pitää ydinsopimustakin Yhdysvaltojen keinona -
tunkeutua Iranin järjestelmään ja kaataa sen hallinto.
Mielenkiintoista.
10. helmikuuta Iranissa juhlittiin islamilaista vallankumousta, -
joka tapahtui vuonna 1979.
Mitä mieltä olette niistä viesteistä länsimaailmalle, -
joita presidentti Hassan Ruhani ja muut Iranin johtajat välittivät?
Väkijoukot julistivat, etteivät he pelkää -
Trumpin, Netanjahun ja Theresa Mayn uhkauksia.
Mitä oikein tapahtuu?
Tässä on myös sisäpoliittinen ulottuvuus.
Muutaman kuukauden kuluttua Iranissa on presidentinvaalit, -
parlamenttivaalit ja asiantuntijaneuvoston vaalit.
Khamenein elinaikaa arvuutellaan, -
samoin Irakin šiiajohtajan al-Sistanin kohtaloa, -
sillä näiden kahden välillä on kytköksiä.
Eri maiden, varsinkin eri johtajien, maailmankuvat ovat erilaisia.
Trumpin Yhdysvalloissa vallitsee pelkistetty kuva -
täydellisestä ja lopullisesta voitosta.
"Hankkiudutaan lopullisesti eroon tästä ongelmasta!"
Sen sijaan Lähi-idässä, vaikka tämä on tietysti yleistystä, -
asioita katsotaan pitkällä tähtäimellä.
Lähi-idässä tiedetään, että ongelmia tulee ja menee, -
voimia nousee ja laskee.
Venäjän maailmankuvassa Neuvostoliitto on romahtanut, -
mutta Venäjän imperiumi voi nousta sen tuhkasta.
Kaikki nämä maailmakuvat täytyy huomioida.
Ydinsopimus on vain yksi monista ongelmista.
Iranin tärkein ongelma on Irakin tapahtumat.
Irak on sen naapurimaa, jossa on šiiaväestöä.
He haluavat hallita Bagdadissa, -
ja siksi heille on tärkeää, onko pääministeri Maliki vai Abadi.
Vain muutama päivä sitten -
Iran-mieliset asejoukot ampuivat yhtäkkiä vihreälle vyöhykkeelle, -
jossa on Yhdysvaltain lähetystö.
He viestivät sillä Trumpille -
voivansa aiheuttaa vaikeuksia yllättävilläkin alueilla.
Näitä sanoja ei sanottu ilman asiayhteyttä.
Taistelut jatkuivat silloinkin, kun nämä sanat sanottiin, -
Syyriassa ja Jemenissä.
Jemenissä Iran tukee huthikapinallisia -
Yhdysvaltain tukemaa Saudi-Arabiaa vastaan.
Se on näiden kahden maan aktiivinen taistelurintama.
Se on epäsuora yhteenotto, mutta silti merkittävä.
Maat ovat ottaneet lähes suoraankin yhteen -
muun muassa Mustallamerellä.
Syyrian taistelukenttä on sitäkin merkittävämpi.
Venäjä on siellä mielenkiintoisempi tekijä.
Iran on monin tavoin tukenut Assadin hallintoa alusta asti.
Se on lähettänyt armeijan ja vallankumouskaartin joukkoja, -
neuvonantajia ja aseita.
Se jatkuva huoltoyhteys toimii yhä.
Ajan mittaan iranilaiset ovat joutuneet hieman eristyksiin, -
koska Venäjän ja USA:n yhteisymmärrys näyttää kasvavan.
Niiden tavoitteena on työntää Iran ulos, mikä lisää jännitteitä.
Hallitakseen Syyriaa Venäjän täytyy saada Iran ulos.
Sillä se saisi sekä Yhdysvaltojen että sunnimaiden tuen.
Nämä on jo otettu mukaan neuvotteluihin.
Iranilla ei kuitenkaan ole varaa luopua Syyriasta, -
sillä se on sille tärkeä akseli ja Hizbollahin huoltoyhteys.
Tarkastelen hieman amerikkalaisten käsitystä Iranista, -
erityisesti USA:n uuden presidentin.
Viime vuonna Trump määritteli suurimmat huolenaiheensa -
Iranin suhteen.
Ensimmäinen on ydinsopimus, -
jonka hän haluaisi purkaa tai ainakin ottaa uudelleen käsittelyyn, -
jotta Iran ei saisi ydinaseita.
Toinen on Iranin terrori.
Kolmas on Iranin kasvava vaikutusvalta -
Jemenissä, Syyriassa, Irakissa ja niin edelleen.
Neljäs on ohjusohjelma, joka on uhka Yhdysvalloille.
Trump ei kuitenkaan maininnut, miten näitä asioita tulisi käsitellä.
Hän ei vielä tiedä, mitkä tavoitteet ovat saavutettavissa.
Jossain vaiheessa hän huomaa, miten vaikeaa se on.
Iranilla on hyvät kortit.
Ei Iran sattumalta ole ollut vahvin toimija Irakissa, Syyriassa -
ja jossain määrin Jemenissä.
Irania tarvitaan.
Sillä on paikallisia joukkoja, -
jotka levittävät sen vaikutusvaltaa näissä maissa.
On omituista, että maailman mahtavin supervalta, -
presidentistä riippumatta, -
ei luota pelotteeseensa.
Venäjä ei pidä Irania uhkanaan, -
koska se tietää mitä tehdä, jos Iran uhkailee sitä.
Amerikkalaiset näyttävät pelkäävän Irania -
kaikesta ydinaseistuksestaan huolimatta.
Jo 1990-luvun loppupuolella presidentti Clintonin aikaan -
kongressin perustama ja Rumsfeldin johtama toimikunta sanoi, -
että 15 vuoden kuluttua Iranilla voi olla mannertenvälisiä ohjuksia.
Nyt on kulunut jo 19 vuotta, eikä mitään ole tapahtunut, -
paitsi että Rumsfeld palasi puolustusministeriksi.
Jostain syystä amerikkalaiset pelottelevat itseään.
Valitettavasti Israelkin pelaa tätä peliä.
Se ei tyydy ydinsopimukseen ja Iranin valvontaan 15 vuodeksi, -
jolloin se voisi keskittyä muille rintamille.
Se voisi heikentää Iranin vaikutusta Hizbollahiin ja Hamasiin -
tehdäkseen rauhansopimuksen palestiinalaisten kanssa.
Siihen tarvittaisiin toki myönnytyksiä, -
joihin Israelin nykyinen poliittinen johto ei ole valmis.
Tohtori Boms, Syyriassa iranilaiset valtaavat lisää alueita.
Assadin hallinnon alaisuudessa he voivat tunkeutua Israelin rajalle.
Israel on huolissaan Iranin vallasta sillä alueella.
Iran pystyisi suoraan kiihottamaan paikallisia joukkoja -
hyökkäämään juutalaisvaltiota vastaan.
Viimeisimmät raportit Etelä-Syyriasta kertovat -
iranilaisten perustamista komentokeskuksista -
Hizbollahin ja Iran-mielisten asejoukkojen tueksi.
Israelin ja Syyrian raja oli ennen rauhallinen, -
mutta viime vuosina se on ollut samanlainen kuin Libanonin raja.
Siellä on Hizbollah -
sekä Isisiin ja al-Qaidaan kytköksissä olevia asejoukkoja.
Se tietysti huolettaa israelilaisia, -
mutta laajemmasta näkökulmasta katsottuna -
se ei kuitenkaan ole eksistentiaalinen uhka.
Kuten pääministeri sanoi, Israelin ulkopolitiikassa on kolme uhkaa: -
"Iran, Iran ja Iran", erityisesti ydinaseistettu Iran.
Syyrian tilanteessa on kyse vähän eri asiasta.
Israel varmasti ymmärtää, että rajantakainen uhka on suuri.
Israel on toiminut sillä alueella punaisten rajojensa mukaan.
Se on viestinyt Hizbollahille ja Assadin hallinnolle, -
että jos he ylittävät tietyt rajat, Israel tekee vastaiskun.
Siellä ylläpidetään herkkää tasapainoa.
Iran jatkaa vaikutusvaltansa levittämistä alueella.
Iranilaisetkin ovat nyt huolissaan, -
koska näyttää siltä, ettei Venäjäkään anna heidän jatkaa.
Israelilla on toiveita siitä, että Lähi-idän laaja-alaiset muutokset -
auttavat näiden joukkojen poistamisessa Israelin rajalta.
Yhdysvaltojen eräs strateginen etu on sen liittolainen Jordania, -
Israelin itänaapuri.
Jordanian rajanaapureita ovat Saudi-Arabia, Irak ja Syyria.
Kaksi niistä on Iranin vaikutusvallassa.
Ensimmäinen Lähi-idän johtaja, jonka Donald Trump tapasi, -
oli Jordanian kuningas Abdullah.
He keskustelivat muun muassa Iranista.
Miten pitkälle USA turvaa Lähi-idän liittolaisensa, -
Jordanian hashemiittisen kuningaskunnan ja Saudi-Arabian?
Siksi Trump puhuu Iranin pelottelemisesta.
Hän viittaa Israeliin ja muihin liittolaisiinsa, myös Jordaniaan.
Jordania ei ole tällä hetkellä Iranin vihan kohteena.
Eivät ne tietenkään ystäviä ole.
Jordania pelkää Iranin vaikutusta Syyriassa ja Irakissa, -
mutta Isis on sisäisesti suurempi uhka Jordanialle.
Israelissa on dominoteoriaan uskova koulukunta.
Mitä näkyy, kun Jerusalemista katsoo itään?
Siellä on palestiinalaishallinto, sitten Jordania, Irak ja Iran.
Jos Iran saa haltuunsa minkä tahansa välissä olevista maista, -
suoraan tai välillisesti, -
dominot kaatuvat, ja Iran saa jalansijan Israelin itärajalla -
pohjoisen Hizbollahin ja lounaan Hamasin lisäksi.
Donald Trump sanoi Sean Hannityn haastattelussa -
puhuessaan Putinista: -
"Luuletteko sitten meidän maatamme viattomaksi?"
Kaikki Lähi-idän maat osaavat pelata liittolaistensa kanssa.
Israel teki niin Iranissa Irakia vastaan kurdien välityksellä.
Näin Iran tekee nyt Israelille. Iran haluaa pitää Israelin varuillaan.
Israel tietää, että jos se hyökkää Iraniin, -
se saattaa joutua Hizbollahin pommittamaksi.
Se ei ole eksistentiaalinen uhka, mutta Israelin on varauduttava siihen.
Lähi-idässä on kaksi akselia: vakauttava ja epävakauttava.
Iran kuuluu epävakauttavaan akseliin.
Se levittää epävakautta muihin valtioihin, ja ne ovat romahtaneet, -
esimerkiksi Syyria, Jemen ja Libya.
Jordania kuuluu vakauden akseliin -
Egyptin ja Persianlahden ohella.
Se on USA:n, lännen ja Israelin uskollinen liittolainen.
Tilanne on kuitenkin arveluttava, -
koska palestiinalaiset ovat Jordanian enemmistönä, -
mutta maata hallitsevat beduiinit ja hashemiittinen kuningaskunta.
Jordanian vakaus on siksi aina jossain määrin uhattuna.
Tietysti länsimaailma haluaisi pitää Jordanian vakauttavassa akselissa.
Se liittyy herra Orenin mainitsemaan dominoteoriaan -
ja Jordanian osaan taistelussa Isisiä, terrorismia ja ääri-islamia vastaan.
Se yrittää olla rakentava ja vakauttava tekijä -
vaikeassa ympäristössään.
Obaman kaudella Yhdysvallat sanoi useasti, -
että hallinnon vaihdos Iranissa olisi mieluisampi -
kuin lännen ja Teheranin suora yhteenotto.
Onko Trumpin hallinnolla sama pyrkimys, -
vai arvioiko se nyt tilanteen kokonaan uudelleen?
Kaikki USA:n hallinnot, myös Bushin ja Obaman, -
ovat halunneet kaataa -
Teheranin hallinnon.
Todennäköisesti myös Trumpin hallinto haluaa sitä.
Iran ymmärtää sen ensimmäisenä.
En usko sen onnistuvan.
Yhdysvaltojen pelosta huolimatta -
iranilaiset ymmärtävät valtatasapainon realiteetit.
Jos Iranin hallinto joskus romahtaa, mikä on mahdollista, -
se on seurausta sisäisestä kehityksestä, -
ei ulkoisesta väliintulosta.
Šaahi luopui vallasta 1978―1979 osittain siksi, -
että väkijoukot vastustivat häntä -
Khomeinin johdolla.
Toinen syy oli se, -
että armeija ei ollut hänelle uskollinen.
Nyt vallankumouskaarti ja tavallinen armeija tukevat hallintoa.
On vaikea kuvitella skenaariota, -
jossa ulkoinen voima kaataisi hallinnon -
ja sisäiset joukot liittyisivät siihen.
Yleensä tapahtuu niin kuin USA:lle kävi Neuvostoliiton kanssa -
vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen.
Ensin Yhdysvallat yritti kuristaa uuden hallinnon, -
mutta kun se ei onnistunut, -
se tottui siihen ja solmi suhteita sen kanssa.
Kuten tohtori Kam sanoi, -
Iranin hallinnon kaataminen on USA:n jatkuva tavoite, -
jos Iranin linja ei muutu.
1990-luvun alussa USA:n linja oli hillitä sekä Irakia että Irania.
Ideologia muuttuu yleensä reaalipolitiikaksi.
USA:lle voi riittää pelkkä Iranin hillitseminen.
Iran pitäisi vaikutuspiirinsä, mutta ei enää laajentaisi sitä.
Lisäisin keskusteluun Euroopan unionin.
Federica Mogherini osallistui P5+1-maiden neuvotteluihin -
ydinsopimuksen saavuttamiseksi heinäkuussa 2015.
EU-maat haluavat pitää ydinsopimuksen -
käydäkseen kauppaa Iranin kanssa.
Samalla Eurooppa on kuitenkin huolissaan ballistisista ohjuksista -
ja Iranin rikkomuksista.
Mitä Eurooppa nyt tekee?
Euroopan unioni on nyt mukavassa asemassa.
Se on ennen kaikkea taloudellinen unioni, -
joten sen linja on taloudellinen.
Eurooppa jättää johtotehtävät mielellään amerikkalaisille.
En muuten ole samaa mieltä siitä, -
että USA on aina halunnut kaataa Iranin vallankumoushallinnon.
Ydinsopimus on vain vahvistanut Iranin hallintoa.
Se oli jo etukäteen selvää Iranin saamien talousetujen takia.
Eurooppalaisten asema on mukava.
He saavat vain mennä virran mukana -
ja noudattaa hienovaraista ihmisoikeuspolitiikkaa.
Samalla he avaavat kauppayhteyksiä Iranin kanssa.
Sehän saattaa vähitellen vahvistaa Iranin kansalaisyhteiskuntaa -
ja muuttaa Irania maltillisemmaksi.
Iranissa pelätään Amerikkaa enemmän kuin Eurooppaa.
Iran ei ole niin epäluuloinen eurooppalaisia kohtaan.
Eurooppa ei ole vihollinen, vaan merkittävä toimija.
Se ei ole Iranin puolella, -
mutta se on kuitenkin halukas liike- ja neuvottelukumppani.
Iranilla on siis erilainen käsitys eurooppalaisista kuin amerikkalaisista.
Kymmenisen vuotta sitten eurooppalaiset olivat johtoasemassa.
P5+1-maiden sijaan puhuttiin E3+3-maista, -
koska kolme eurooppalaismaata, Ranska, Britannia ja Saksa, -
taistelivat Iranin ydinaseistautumista vastaan, -
vaikka USA, Venäjä ja Kiina eivät olleet siitä kiinnostuneita.
Ydinsopimuksen ansiosta eurooppalaiset voivat nyt vapaasti -
ajaa talousetujaan.
Eivät he näe siinä mitään ristiriitaa.
USA:lle ja Israelille taistelu Irania vastaan on pitkäjänteisempää.
Tohtori Boms, viimeinen kommenttinne?
Iran nousee Trumpin hallinnon keskeiseksi asiaksi.
Trump yrittää tehdä tyhjäksi osan Obaman perinnöstä.
Obaman hallinto on heikentänyt USA:n pelotevoimaa Iraniin nähden.
Uuden hallinnon tehtävä on vahvistaa sitä.
Helmikuussa on ollut Münchenin turvallisuuskonferenssi -
ja Nato-kokous Brysselissä.
Sen jälkeen länsimaailma arvioi Iran-politiikkaa uudelleen.
Tässä kaikki tänään.
Kiitos, tohtori Nir Boms, Amir Oren ja tohtori Kam.
Kiitos myös katsojille, näkemiin perjantaihin!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta