JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Süüria kodusõja kuues aasta algab kuu aja pärast.
Rahvusvaheline üldsus on püüdnud korduvalt
tuua pooli kõnelustele poliitilise protsessi alustamiseks.
Käsil on taas uus diplomaatiline katse
protsessi alustamiseks.
Stuudios vestlevad täna
dr Efraim Kam, vanemteadur Riikliku Julgeoleku Uurimiskeskusest,
TV7 analüütik Amir Oren
ja professor Zeev Hanin, Lähis-Ida lektor Arieli Ülikoolist.
Hr Oren, milline olukord hetkel on?
Professor Hanin teab hästi,
mis on Vene troika.
Neid on ka poliitikas,
nagu Malenkov, Bulganin ja Hruštšov ning Podgornõi, Kosõgin ja Brežnev.
Nyt on Astana troika - Venemaa, Iraan ja Türgi.
Troikas on otsustav vaid üks hobune ja see on Venemaa.
Venemaa dikteerib Süüria sündmusi ning seisab Türgi ja Iraani vahel.
Assadi valitsus peab tegema, mida Putin käsib.
Ka teised, kellest kohe räägime, peavad kuuletuma.
Dialoogist puuduvad USA, Saudi Araabia
ja mõned teised araabiamaad.
Mida iganes ka ei otsustataks,
need tähtsad riigid ei osale.
Professor Hanin, mida teie arvate?
Amiri mainitud troika meenutab Viini kongressi 200 aasta eest.
Kolm impeeriumi sõlmisid pakti -
Preisimaa, Austria ja Venemaa.
Nüüd on liitlasteks Venemaa, Türgi ja Iraan.
Ma ei usu, et see liit edukam oleks
kui toonane katse luua kord Napoleoni-järgses Euroopas.
Viinis tantsiti.
Astanagi on kaunis tantsukoht.
Hr Oren, nagu dr Kam ütles,
ei osalenud Lääne võtmeriigid Astana kõnelustel,
kuigi nende diplomaadid jälgisid neid ebaametlikult.
Esimeses voorus erilisi tulemusi ei saavutatud.
Kinnitati vaid uuesti relvarahu.
See on muidugi tähtis poliitilise protsessi alustamiseks,
kuid need riigid hakkavad mõistma,
et osalema peavad ka teised Lähis-Ida riigid
ja läheneda tuleb ka USA uuele valitsusele.
Trump ja Putin vestlesid telefonitsi.
Nad olevat huvitatud mehhanismidest,
millega koos terrorismi vastu võidelda
ja protsess uuesti alustada.
Trumpi valitsuse eeliseks on,
et see pole lubanud mingit järjepidevust.
Obama, Kerry ja nende partnerite sõnu ja tegusid
hinnatakse nende varasemate lubaduste põhjal.
Trump alustab puhtalt lehelt.
Ta on selgelt kuulutanud,
et tema prioriteediks on ISISe vastane võitlus.
Ta on nõudnud vastavat plaani Pentagonilt ja välisministeeriumilt.
Kõik teised programmid on sellega seotud.
Ka Assadi saatus sõltub sellest,
kuidas see mõjutab ISISe vastast võitlust.
See sobib venelastele suurepäraselt.
Nad tahavad, et Assad jääks vähemalt esialgu võimule.
Iraanlased tahavad seda veelgi rohkem.
Nad saavad teistelt pooltelt vastavaid järeleandmisi.
Assadi väljavaated neil kõnelustel
on palju paremad kui mõne kuu eest.
Esiteks on selja taga võit Aleppos,
ja teiseks, paljud on nüüd valmis aktsepteerima Assadi valitsust,
kuigi mitte tingimata pikaajaliselt ja põhjalikult.
Assadi aktsepteerivad muidugi Iraan ja Venemaa,
kuid ka Türgi ja ehk ka USA uus valitsus.
Trumpil on siin kaks olulist suunda.
Esiteks on ta valmis aruteluks Putiniga.
Teiseks ei võitle ta ilmselt Assadi vastu nii palju kui Obama.
Võin öelda vaid seda, mida olen kuulnud Moskva allikailt
ja mida ridade vahelt lugeda võib.
Paari aasta eest oodati Moskvas innuga
USA valitsuse vahetumist.
Ühe otsustajatele lähedalseisva allika sõnul lööks Venemaa kaasa,
kui uus president tuleks kasvõi pool sammu lähemale.
Venemaa oleks valmis mitmes asjas kompromisse tegema,
ka Süüria uue juhi suhtes.
Kui USA on valmis arutama Venemaa vastastest sanktsioonidest,
Krimmi teemast ning Moskva-Pekingi uutest suhetest,
siis siingi võiks Venemaa USAga kompromissile minna
ja kaaluda Süüriat ilma Assadita.
Donald Trump on rääkinud Süüria turvatsoonidest.
Tema lähenemisviis on Obamast täiesti erinev.
Obama juhtis selja tagant,
kuid Trump nõuab otsuse täidesaatmiseks lennukeelutsooni.
See nõuaks USA vägede toomist ja aktiivset osalust,
mida USA on siiani vältinud.
Kuidas see olukorda mõjutab?
Põgenike olukorda mõjutab see vägagi,
kuna eri maades olevad põgenikud võidakse tagasi Süüriasse saata.
Ka Obama valitsuses vaieldi vastavatel teemadel.
Näiteks välisminister Kerry pooldas aktiivsemat tegevust.
Obama oli siiski relvajõudude ülem
ja tema otsustas, et ressursse turvatsoonideks ei kasutata.
Turvatsoonid nõuaksid ju õhupatrulle,
mis võib viia kokkupõrgeteni Vene õhujõududega.
Seda on lihtsam öelda kui teha.
Kui Trump ja Putin lepivad siiski kokku sellises korralduses,
kus kaks koalitsiooni piirkonna omavahel jagavad,
võib see isegi õnnestuda.
Üks oluline tegija on Türgi.
Erdogan on muutnud seisukohta Venemaa ja Assadi suhtes,
kuna peab kindlustama oma lõunapiiri kurdide vastu.
Venemaa, Iraan ja Süüria valitsus püüavad nõrgestada
nn mõõdukat, mitte-džihadistlikku opositsiooni.
Alles jääb seega vaid kaks võimalust:
Assadi režiim ning ISIS ja teised džihaadirühmitused.
Neist kahest eelistab enamik Assadi.
Ent mida arvate USA aktiivsemast rollist Süürias?
Saame näha. Ma ei usu, et Trump mõistab probleemi sügavust.
Ma ei tea, kui kaugele ta oma poliitikaga minna saab.
Tal on oma valikuvõimalustest Süürias peagi parem arusaamine.
Mainisite mõõdukat opositsiooni.
Ka nemad näevad tegelikkust.
Seepärast on nad loobunud võitlusest Nusra Rindega,
mis iganes nime see nüüd ka ei kannaks.
Nad aktsepteeriksid Venemaa, Iraani ja Türgi pakutud põhiseadust,
kuna teavad, et ei suuda Assadi valitsust kukutada.
Sellest räägiti hiljuti Venemaa Kesktelevisioonis.
Vestluses osales Vene välispoliitika võtmetegijaid.
Selgus, et nad on rahul vähemalt sellega,
et neil on õnnestunud Astanasse eri pooled kokku tuua
ja nad on midagi allkirjastanud.
Neil pole illusioone lepingute vastupidavuse suhtes.
Nad ei usu kergelt,
et Türgi koostöö islamistliku opositsiooniga kaua kestaks.
Vähemalt praegu see ei tööta.
Aga kuidas suhtub Venemaa USA aktiviseerumisse
pärast selja tagant juhtimist?
Nad ootavad ameeriklastelt vähemalt maavägede saatmist
või muul moel toekamat tuge.
Samas on Venemaa liitlastel Iraanil ja Assadi valitsusel
Moskvale palju pretensioone.
Nad pole arengutega eriti rahul.
Ma ei usu, et mingi mehhanism praegu töötaks.
Üks asi oli Astanas selgelt näha -
NATO nõrkus.
President Trump juba nimetas NATOt iganenuks.
Hiljem seisukohta leevendati
ning kaitseminister Mattis helistas NATO peasekretärile
ja ütles, et see pole veel USA ametlik poliitika.
Venemaa püüab siiski Türgit NATOst distantseerida.
Türgi on NATO kagutiiva tähtsaim riik.
Venemaal on õnnestanud luua NATOt õõnestav liit
Venemaa, Iraani ja Türgi vahel.
Trumpil on kaks võimalust -
kas osaleda aktiivselt kriisis,
erinevalt senisest,
või jätta Süüria segadus paremini mängivatele venelastele.
Venemaa saab sellesse süveneda ja USA võib eemale jääda
ning Venemaalt ehk mingeid privileege vastu saada.
Trump võib seega jätta Süüria Venemaale, Assadile ja Iraanile.
Ta on siiski juba rääkinud planeeritud meetmetest.
Kuidas mõjutaksid need poliitilist protsessi,
millega Süüria konflikti lahendada püütakse?
Ta isegi ei püüdnud Kasahstani kõnelustel osaleda.
Ta võib veel teatada, et jääb sellest segadusest eemale.
Venemaa on juba selgelt saavutanud kõik,
mida ta protsessis taotleb.
Kõik nõustusid sellega, et Venemaa saab oma merebaasid.
Putin sai ka kõik propagandaeelised.
Venemaa majanduskriisist hoolimata on Putini toetus kõrge
tänu edule Krimmis ja kohalolule Süürias.
Samas on Venemaa nüüd Süürias lõksus ja otsib väljapääsu.
Kui USA peaks kaasa lööma,
võiks Venemaa veidi eemalduda.
Kui nad saaksid kuulutada et ISIS on võidetud, isegi kui poleks,
oleks Venemaa rahul.
Piltidel näeb Staffan de Misturat, ÜRO Süüria erisaadikut.
Ta on korduvalt püüdnud pooli kokku tuua
ja see on pidevalt edasi lükatud.
Nüüd korraldasid Venemaa, Iraan ja Türgi Astana kõnelused.
De Mistura tegi ettepaneku taas protsessi jätkata
mingi pooltevahelise lepingu alusel.
Vaene de Mistura
ei saavuta midagi diplomaatilistest oskustest hoolimata,
kui tal pole volitust seda ellu viia.
ÜRO on nõrk organisatsioon.
Millalgi see muidugi kuulutab,
et rakendab Julgeolekunõukogu resolutsiooni nr see ja see.
Või teeb uue resolutsiooni.
Otsustab võim lahinguväljal ja see kuulub Venemaale.
See meenutab olukorda Liibanonis 40 aasta eest.
Efraim Kam oli toona konflikti järel valvav luureohvitser.
Süüria sekkus Liibanoni kodusõtta ja hakkas riiki kontrollima.
Nüüd on Süüria nagu Liibanon
ja see stabiliseerub vaid välisjõudude abil.
Kuus aastat hiljem pidi sekkuma Liibanonis Iisrael,
kuid taandus hiljem.
Süürias on sekkunud palju riike, kes teab kui kauaks.
Venemaast on saamas Lähis-Ida olulisim tegija.
Süürias on ta tähtsam
kui Iraan, Türgi või Assadi režiim.
Venemaa on parandanud viimastel aastatel suhteid Egiptusega.
Venemaa ja Türgi on pärast mullust kriisi lähenenud.
Venemaa on nüüd tähtsaim suurriik Lähis-Idas.
Kuigi Trump on Lähis-Ida halvaks investeeringuks nimetanud,
näib ta siiski Lähis-Idas aktiivset rolli taotlevat.
Lähis-Idas on tekkinud arusaam, et ta ei taandu siit sugugi.
Trumpi kohta ei oska ma veel midagi öelda.
Ta ehk ei tea veel, mida teha. Ta uurib võimalusi.
Trump näib naasvat Teise maailmasõja alliansi juurde,
kuhu kuulusid Suurbritannia, USA ja NSVL.
Kuigi ta näib pooldavat aktiivsust,
pole see tingimata sõjaline.
Kaitseministeeriumi väitel on parim relv diplomaatia
ja armee järjekord tuleb hiljem.
Professor Hanin, Putin on kuulutanud,
et Astana kõnelused ei asenda ÜRO kõnelusi.
Need loovat vaid aluse ÜRO kõnelustele,
kus osaleb ka Venemaa.
Kuidas Venemaa valitsus, eriti president Putin
seda dünaamikat oma mõjuvõimu kindlustamiseks ära kasutab?
Vastan laiemast perspektiivist.
Putin oma partneritega usub,
et Lääs ehk USA, Euroopa ja kogu Lääne leer
rikkusid ebaametlikku härraste kokkulepet
lääneriikide ning Gorbatšovi ja Jeltsini vahel.
Selle järgi saanuks Venemaa säilitada regionaalse superriigi staatuse
endise NSVL territooriumil.
"Suured poisid" sinna mängima ei tuleks.
Venemaa pidi saama ka majandushüvesid.
Ta mitte üksnes ei ekspordiks gaasi, vaid saaks seda ka müüa,
mitte üksnes ei ekspordiks naftat, vaid osaleks ka kapitali ja töö jagamises.
Muidugi pidid nad saama ligipääsu Lähis-Ida naftatootjariikidele.
Putini väitel pole see teostunud.
Moskva seisukohast on kohalolek Lähis-Idas tähtis,
kuna see räägib Venemaa rollist globaalse superriigina.
Venemaa ei unista koalitsioonist ainult šiiitide leeriga,
vaid ka sunniitidega.
Ta tahaks taas müüa relvi Saudi Araabiasse ja Pärsia lahte.
Nende naftaenergiat võidaks eksportida Euroopasse
Venemaa infrastruktuuri kaudu.
Selleks vajab Venemaa partnereid Lähis-Idas,
sh Iraan, Iisrael, mõni sunniriik
ning Venemaa tavalised liitlased Süüria ja Egiptus.
Putin ei panusta kõike ühele kaardile.
Hr Oren,
milline roll on Euroopa Liidul ja selle liikmesriikidel?
Prantsusmaa välisminister Ayrault külastas Saudi Araabiat.
Ta avaldas seal lootust, et ÜRO ponnistused õnnestuksid.
Eurooplased pole siiski eriti aktiivsed,
vaid püüavad võimalikult ulatuslikult taanduda
ja keskenduvad neid endid vaevavale põgenikekriisile.
Mis Euroopa Liit?
Prantsusmaal on halb positsioon,
kuna see valitses varem Süüriat ja sinna kuuluvat Liibanoni.
Alles 1950. aastail tungis sinna NSVL,
kuigi see asus tema lõunapiiri lähedal.
Nüüd ei oma Prantsusmaa enam tähtsust.
Euroopa Liidus on Brexiti kriis.
Selle mõte on kahtluse alla seatud ja seda kõrvetab põgeniketeema.
Kui Süüria olukord stabiliseerub,
leeveneb põgenikekriis nii Euroopas kui Aasias.
Jordaania kuningas Abdullah käis see nädal Washingtonis.
Ta kohtus kaitseminister Mattisega, keda ta tundis juba varem.
Ta kaebas, et neljandik või viiendik Jordaania eelarvest
läheb põgenike eest hoolitsemiseks.
Ta tahab, et Süüria stabiliseeruks ja põgenikud naaseksid koju.
Iisraelil pole Putini üle mingit mõju.
Mis puudutab Iisraeli-USA suhteid,
siis paljud usuvad, et USA pole ainult Iisraeli kaitsja,
vaid ka Iisraelil on Washingtonis mõjuvõimu.
See pole vastanud tõele viimastel aastatel,
kuid mida saaks Iisrael Moskva suhtes teha?
Miks ei osale Euroopa Liit aktiivsemalt Süürias,
kuigi Süüria põgenikke
võib hulgaliselt Euroopa tänavail näha?
Kui oleksin Inglismaa peaminister või Prantsusmaa president,
ei tahaks ma sekkuda, nagu ei taha ka ameeriklased.
Ka araabiamaad ei sekku. See on Venemaa, Türgi ja Iraani asi.
Teised sinna ei sekku. Nad vaid kaotaksid seal.
Parem on kõrvale jääda ja see Venemaale jätta.
Eurooplased tahavad Vahemere idaranniku rahunemist.
Seepärast nad tahavadki mingisugust lepingut,
kuid oleksid rahul, kui keegi teeks seda nende eest.
Neil on kerge süüdistada Iisraeli kõiges,
mida see on teinud või tegemata jätnud.
Euroopa ei pea end siiski piisavalt tugevaks,
et Lähis-Itta rahu ja korda tuua.
Saateaeg on otsakorral. Hr Oren,
kuu aja pärast algab Süüria kodusõja kuues aasta.
Kas on mingit lootust selle segase konflikti lõppemiseks?
See ei lõpe suure paugu ja piduliku tseremooniaga,
kus kõik naasevad koju oma põldude ja laste juurde.
Terroritegevus jätkub.
Konflikt siiski leebub mingil määral.
Tuleb sõnadest tegude juurde siirduda ja seda Venemaa Süürias tegigi.
Seepärast suudab ta mõneks ajaks mingi rahu kehtestada.
Alternatiive on mitmeid.
Süürias võidakse luua sunniitide või alaviitide riik.
Hetkel on see ebatõenäoline.
Lahenduseks võib olla mingi föderatsioon,
kuid see on veel kaugel.
Ainus viis Süüriasse kord tuua on minu meelest balkaniseerimine.
Nii näib see vähemalt siit, Jeruusalemmast.
Venemaa ja Euroopa on eri meelt ning USA arvamus pole veel selge.
Ehk liigub maailm vaikselt siiski selles suunas.
Mõne nädala eest käis USA Vahemere laevastiku ülem,
kes on muuseas naine, Michelle Howard,
Iisraelis nõupidamistel. Üheks oluliseks teemaks
oli Venemaa kohalolu Latakias ja Tartusis.
Peame muganduma sellega, et see kohalolu on püsiv.
Seepärast ütles Lieberman, et Venemaa kohalolu on fakt.
See on tänaseks kõik. Aitäh, professor Zeev Hanin,
dr Efraim Kam ja Amir Oren!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Taevas TV7 saab toetada telefonil 900 1777 (kõne hind 7 eurot)
või aadressilt www.tv7.ee leitavate pangakanalite kaudu.
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanilolevate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio valmib tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri