Tervetuloa Jerusalem studioon!
Syyrian armeija ja sen liittolaiset ovat valloittaneet -
Itä-Aleppon takaisin kapinallisilta.
Se on Assadin hallinnon suurin voitto koko sodan aikana.
Sodassa on tapahtunut käänne, jolla on strategisia seurauksia.
Tästä keskustelevat -
professori Efraim Kam Kansallisen turvallisuuden tutkimuskeskuksesta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Nir Boms Tel Avivin yliopistosta, tervetuloa!
Herra Oren, -
Syyrian sodassa on ollut monia myötä- ja vastoinkäymisiä.
Se on kestänyt lähes kuusi vuotta.
Miten merkittävä käännekohta Aleppon voitto on?
Se on todellakin pitkä konflikti.
Ensi keväänä se on kestänyt lähes seitsemän vuotta.
Aivan kuin raskaansarjan nyrkkeilymestari -
tai shakin maailmanmestari, -
nykyinen kruununhaltija pitää kruununsa, vaikka tulisi tasapeli.
Tällä hetkellä Bashar Assadilla on vähintään tasapeli.
Ilmeisesti Aleppon menetys oli kova isku oppositiolle.
Tämä monivaiheinen taistelu ei ole vielä ohi, -
mutta se on suuri voitto Assadille.
Kääntyykö hän nyt länteen Idlibiin, itään Deir al-Zouriin -
vai etelään kohti Israelin rajaa?
Ja mikä tärkeintä: -
Pääsevätkö Vladimir Putin ja Donald Trump yleissopimukseen, -
joka ratkaisisi konfliktin enimmäkseen Assadin hyväksi, -
mutta niin, että oppositiokin saisi jotain.
Hänen on tosiaan valittava kolmen seuraavan kohteen välillä, -
Golanin kukkulat, Idlib tai Raqqa ja Deir al-Zour.
Itse arvelisin, että hän valitsee Idlibin.
Se on Aleppon jatke ja tärkeä Jabhat al-Nusralle, -
joka on nykyään Jabhat Fatah al-Sham.
Sen järjestön kukistaminen olisi Assadille suuri saavutus.
Ei tämä tarina tietenkään tähän lopu.
Suurin osa Syyrian alueesta on muiden hallussa.
Assadin on muutettava se tilanne.
Jonathan sanoi, että tässä sodassa on ollut myötä- ja vastoinkäymisiä, -
mutta tähän mennessä on ollut vain vastoinkäymisiä.
Suunta alkoi muuttua vasta, kun Venäjä tuli mukaan -
amerikkalaisten "johtaessa taustalta".
Aleppon taistelun jälkeen on nähtävissä lopun alkua.
Se näkyy kapinallisten viimeaikaisissa puheissa.
Oppositiojohtajat julistavat edustavansa tiettyjä ryhmiä.
Tällä hetkellä heillä ei ole paljonkaan sananvaltaa.
Heillä on pulaa seuraajista.
YK-lähettiläs de Mistura yrittää taas käynnistää Geneven neuvottelut, -
mutta Venäjä sanoo kääntyvänsä mieluummin Kazakstanin puoleen.
Venäjällä on Turkki ja Iran puolellaan.
Tällä viikolla Putin ja Ruhani keskustelivat jälleen puhelimitse.
Konfliktin painopiste on siirtymässä Venäjä-Turkki-Iran-akselille -
pois länsiakselilta.
Paljon on nyt saavutettu.
Asia voidaan ehkä jättää tähän ja toimia tämän tilanteen pohjalta.
Puolivälissä tätä konfliktia, noin kolme vuotta sitten, -
Venäjä ilmaantui näyttämölle.
Venäjän tulo liittyi kemiallisten aseiden ongelmaan, -
johon maailman huomio vuonna 2013 keskittyi.
Kemiallisten aseiden kysymyksessä keinot riippuvat päämäärästä.
Kaikki ymmärsivät, -
että Assad taistelee alawiittien ja hallinnon selviytymisestä -
keinoja kaihtamatta.
Silloin Venäjä ja USA päättivät toimia Assadin suostumuksella, -
sen sijaan, että Obama olisi lähettänyt joukkoja tai ohjuksia Assadia vastaan.
Putin tuli silloin mukaan Assadin hallinnon tueksi.
Noin vuosi sitten Venäjä alkoi pommittaa Syyriassa, -
ja siitä tuli merkittävin tekijä Syyriassa.
Venäjä-Iran-Hizbollah-akseli pitää Assadin vallassa -
ainakin toistaiseksi.
Se akseli voi kuitenkin rakoilla, -
koska Venäjällä on omat intressinsä esimerkiksi Krimillä -
ja laaja-alainen suhde Yhdysvaltojen kanssa, -
kun taas Iranilla ja Hizbollahilla on paikallisemmat intressit.
Katselen ympärillämme olevia kuvia, luultavasti Alepposta.
Valitseeko Assad Idlibin, Raqqan tai Deir al-Zourin, -
jotka ovat suhteellisen suuria kaupunkeja?
Näemmekö pian tällaisia kuvia niistäkin kaupungeista?
Todennäköisesti, -
sillä hänellä ei ole parempaakaan keinoa opposition kukistamiseksi.
Olen samaa mieltä.
Kuvissa näkyy myös vihreitä busseja, joita on ilmaantunut yhä enemmän.
Ne kuljettavat ihmisiä Syyriassa paikasta toiseen.
Ennen sotaa Syyriassa oli 23 miljoonaa asukasta.
Arviolta 13 miljoonaa heistä on menettänyt kotinsa -
ja lähtenyt pakolaiseksi joko maan sisälle tai pois maasta.
Noin 12 % väestöstä ennen sotaa oli alawiitteja.
Nyt heitä arvioidaan olevan yli 25 %.
Se ei johdu vain Syyriaan tulleista alawiiteista -
ja muista šiiataistelijoista, jotka ovat tulleet Iranista ja Azerbaidžanista.
Se johtuu myös siitä, että suurin osa pakolaisista on sunneja.
Kun Assad perustaa uuden Syyrian, millä tahansa rajoilla, -
se on erilainen Syyria.
Se voi olla pienempi ja vuotaa verta, -
mutta Assad on vahvistunut, koska hänen kansansa on selvinnyt.
Enemmistö he eivät ole, mutta he ovat vahvempia kuin ennen.
Herra Oren, kysyisin teiltä kansainvälisistä tekijöistä.
Alussa Saudi-Arabia, Qatar ja muut sunnimaat olivat enemmän mukana -
puolustamassa intressejään.
Niiden liittolaiset saivatkin voittoja, esimerkiksi Jaish al-Islam.
Nyt puhutaan yhä enemmän yhteistyöstä Turkin kanssa, -
joka sekin on sunnimaa.
Se edustaa yhä enemmän kapinallisia, -
esimerkiksi Vapaan Syyrian armeijaa.
Sodassa on tapahtunut monia käänteitä.
Aivan niin. Tässä on sekä aktiivisia että reaktiivisia tekijöitä.
Reaktiivisia ovat esimerkiksi Egypti ja Israel.
Niillä on intressejä Syyriassa, mutta ne eivät osallistu aktiivisesti sotaan -
eikä konfliktin ratkaisuun.
USA, Venäjä ja Turkki sen sijaan ovat sellaisia ulkoisia tekijöitä, -
jotka ottavat aktiivisesti osaa sotaan.
Venäjän suurlähettiläs salamurhattiin hiljattain Ankarassa.
Sen lisäksi eroava USA:n puolustusministeri Carter onnitteli -
Turkin puolustusministeriä Eufratin kilpi -operaatiosta, -
Turkin hyökkäyksestä rajan yli Syyrian alueelle Eufratille asti.
Operaation tavoite oli Raqqan eristäminen.
Obama jättää virkansa alle kuukauden kuluttua, -
ja hän haluaa Mosulin ja Raqqan kukistuvan -
tai ainakin olevan kukistumaisillaan.
Tämän lisäksi Turkin Incirlikin lentotukikohta on USA:lle tärkeä.
Se palvelee USA:n hävittäjiä.
Siksi liitto Turkin kanssa on Yhdysvalloille niin tärkeä, -
että se on valmis jopa pettämään kurdiliittolaisiaan, jos niin voi sanoa.
Samoin kävi Fordin hallinnon aikaan 40 vuotta sitten, -
kun USA halusi Iranin ja Irakin tekevän sopimuksen Shatt al-Arabista.
Kurdiliittolaiset petettiin.
Turkki on USA:lle tärkeä liittolainen, ja myös Venäjälle muista syistä.
Pelissä on sellaisiakin tekijöitä, -
jotka vastustavat Assadin jäämistä Syyrian presidentiksi: -
Turkki, Saudi-Arabia ja jossain määrin myös Yhdysvallat.
Onko Aleppon voitto nyt antanut Assadille -
mahdollisuuden pysyä vallassa kansainvälisellä sopimuksella?
Luultavasti kyllä.
Entä aikooko USA:n uusi presidentti omaksua toisenlaisen linjan -
Assadia, Syyriaa ja Venäjää kohtaan?
Joidenkin arvioiden mukaan Trump olisi joustavampi kuin edeltäjänsä -
Syyrian peliin osallistuvan Venäjän suhteen.
Trump saattaa olla joustavampi.
Toisaalta, kuten olemme täällä puhuneet, -
hän haluaa palauttaa Amerikan mahdin ja keskittyä sisäpolitiikkaan.
Hän haluaa pitää hyvät suhteet Venäjään.
Hänen ulkoministerinsä on samoilla linjoilla.
Joidenkin mielestä peli on kuitenkin jo pelattu.
Ehkä pohjoisen kurdialueilla voi vielä tehdä jotain -
ja Isisin vastainen sota täytyy viedä päätökseen.
Jos maltillisia ja luotettavia kapinallisia ei ole, -
ehkä Assad kelpaakin Venäjän tarjoamin tasapainottavin ehdoin.
Turkista on tulossa vaihtoehto, -
jota jopa Jordania ja Saudi-Arabia harkitsevat.
Eivät ne ole siihen tähdänneet, -
mutta se ei ole vaihtoehdoista huonoin.
Herra Oren, Aleppon taistelun jälkeen edessä on kolme vaihtoehtoa.
Yksi niistä on Idlibin alue, jota hallitsee Jabhat Fatah al-Sham, -
entinen Jabhat al-Nusra, al-Qaidaan sidoksissa oleva ryhmä.
Se on Isisiä muistuttava jihadistinen ryhmä, -
mutta sillä on yhteyksiä maailman muihin toimijoihin.
Toinen vaihtoehto on Golanin kukkulat.
Se olisi uhka Israelille, -
koska Iranin joukot ja Hizbollah taistelisivat sunneja vastaan -
Israelin rajoilla.
Kolmas vaihtoehto on taistelu Isisiä vastaan Raqqassa -
kansainvälisen yhteisön, myös Yhdysvaltojen, rinnalla -
tuon ääri-islamistisen järjestön karkottamiseksi.
Minkälaisilla strategisilla perusteilla seuraava kohde valitaan?
Onko seuraava kohde Idlib, kuten professori Kam arveli?
Puhutte Assadista järkevänä toimijana, -
jolla on oma strateginen tahto.
Niin ei välttämättä ole, sillä hänellä ei ole armeijaa.
Hän on vapauttanut varuskuntapalveluksesta -
noin 20 000―30 000 sotilasta, -
koska vallattu alue täytyy turvata siltä varalta, -
että Isis tai muut yrittävät vallata sen takaisin.
Hänen strateginen reservinsä on vain noin 25 000 sotilasta.
Vaikka hän voisikin sijoittaa heidät mihin tahansa, -
Venäjä päättää asioista.
Venäjälle tärkein osa maata on rannikkokaistale, -
Tartus ja Latakia.
Se on Venäjän meritukikohta itäisellä Välimerellä.
Kuten Trump lupasi palauttaa Amerikan mahdin, -
Putin palauttaa Venäjän mahdin.
Putin tuo venäläislaivueen takaisin Välimerelle.
Kuznetsov ei tietenkään ole maailman paras lentotukialus, -
mutta pelkkä läsnäolo riittää.
Venäjä sanoo siis Assadille pitävänsä meritukikohtansa.
Golan on mukava vaihtoehto, mutta ei niin tärkeä.
Tärkeimmät vaihtoehdot ovat Idlib -
kapinallisten karkottamiseksi Syyrian länsiosista, -
sekä Raqqa, joka on osa Isisin vastaista sotaa.
Venäjä, Assad, Iran ja Hizbollah haluavat kunnian -
sodan voittamisesta jihadisteja vastaan -
amerikkalaisten johtaman liittouman sijaan.
Puhuisin sen seurauksista Israelille.
Haluaisin keskustella Israelista tämän aiheen jälkeen.
Keskittyisittekö nyt siihen, -
millä strategisilla perusteilla seuraava askel valitaan.
Uskon, että seuraava kohde on Idlib, -
koska siellä voi käyttää samaa taistelumallia kuin Aleppossa, -
ilmaiskuja kohteisiin.
Idlibissä on paljon kapinallisia, joista suurin osa kuuluu Jabhatiin.
Assad voi siksi arvioida, että on parasta toistaa Aleppon suunnitelma, -
koska se onnistui niin hyvin.
Syyriassa on kolme näyttämöä, joista yksi on Idlib.
Toinen on taistelu Raqqasta, joka ei koske vain Syyrian armeijaa.
Kolmas on etelä, johon lisäisin Palmyran.
Mielenkiintoiset raportit kertovat lisäjoukkojen värväämisestä -
Aleppon turvaamiseksi, -
jotta osa varusmiehistä ja eliittijoukoista vapautuisivat.
Nämä voidaan sitten lähettää etelään, itään tai länteen tarvittaessa.
Idlibin vuoro on tietysti ensin, mutta tiedämme jo, -
että Hermonin alueen kylille on annettu uhkavaatimus -
Syyrian Golanin pohjoisosassa.
Vapaan Syyrian armeijaan kuuluneita jäljellä olevia ryhmiä on vaadittu -
luovuttamaan kaikki aseensa, -
tai muuten niitä tullaan ottamaan muilla tavoin, -
ja vihreät bussit odottavat.
Se on odotettavissa lähiviikkoina.
Haluaisin nyt keskittyä Israelia lähimpänä olevaan alueeseen, -
joka on myös lähellä Damaskosta.
Kuten olette sanoneet, Golan on strategisesti tärkeä -
sekä hallinnolle että muille osapuolille.
Mitä tapahtuu?
On kiinnostavaa, että keskustellessamme Syyriasta, -
Alepposta, Idlibistä tai Raqqasta, -
emme juuri koskaan mainitse pääkaupunkia Damaskosta.
Assad piti siellä valtansa raaoin ottein.
Se on jo lähes muinaishistoriaa.
Hän on pommittanut sitä monin asein, -
ehkä myös kemiallisin asein muutama vuosi sitten.
Riskeeraako hän kaiken?
Israelin rajalta on noin 40 kilometriä Damaskoksen laitamille.
Israel on jo käyttänyt voimaa näyttääkseen olevansa tosissaan, -
jos sitä uhataan.
Haluaako Assad Israelin takaisin kuvioihin?
Se ei ole Assadin etu.
Muut ryhmät toki joskus ampuvat -
Israelin partioita tai rajan yli Israeliin.
Siitä seuraa kostoisku.
Tilanne voi leimahtaa, -
mutta se ei ole todennäköistä sodan seuraavassa vaiheessa.
Uskon taistelujen keskittyvän Idlibiin, Raqqaan tai Deir Al-Zouriin, -
eivätkä ne vaikuta paljonkaan Israeliin.
Taistelut Golanilla sen sijaan vaikuttavat Israeliin kahdella tapaa.
Taistelut voivat ensinnäkin levitä Israelin puolelle.
En usko, että Assad provosoisi Israelia.
Häntä vastustavat järjestöt voivat sen sijaan provosoida Israelia -
hyökkäämään Syyrian armeijaa vastaan.
Toiseksi, jos taistelut leviävät Syyrian Golanille, -
Golanille tulee jälleen iranilaisjoukkoja.
Hizbollah ja Iranin armeija olisivat Israelin rajalla, -
ja siitä tulisi uusi ongelma Israelille.
Se on peliä siitä, miten lähelle rajaa voi tulla.
Vaikka uhkavaatimuksen teki Syyrian armeija, -
šiiamilitiat panevat sen toimeen.
Kuten Aleppossa, -
Syyrian armeija sanoo, ettei se ole mukana hirmuteoissa.
Se on totta, koska militiat tekevät vapaaehtoisesti likaisen työn.
Ne voivat taas painaa liipaisinta.
Maltillisen Vapaan Syyrian armeijan sotilaita arvellaan olevan jäljellä -
enintään 1500.
Heistä ei ole vastusta šiiamilitioille.
Israel pysäyttää kyllä sen, mikä tapahtuu rajan lähellä.
Kauempana oleviin tapahtumiin Israel tuskin puuttuu.
Tästä vaarallisesta tilanteesta nyt keskustellaan.
Lähipäivinä näemme, mihin suuntaan tilanne kehittyy.
Miten suuri vaara Israelilla on tulla vedetyksi tähän sotaan?
Israel ei aloita mitään taistelua, mutta se voidaan vetää mukaan.
Vaara piilee virhearvioinnissa.
Yksikään akselin osapuoli, Venäjä, Syyria, Iran ja Hizbollah, -
ei ole nyt kiinnostunut konfliktista Israelin kanssa.
Pitkällä tähtäimellä Iran ja Hizbollah tietysti vihaavat Israelia kiihkeästi, -
mutta taktisesti niiden ei nyt kannata antaa Israelille syytä hyökätä.
He eivät edes tiedä, mitä Trump aikoo tehdä.
He lukevat lehdistä, että Netanjahu pitää Trumpista ja ehkä toisinpäinkin.
"Ehkä he vehkeilevät jotain?"
He eivät halua tehdä nyt mitään.
Tilanne voi eskaloitua, kuten kymmenen vuotta sitten kävi -
pikkutapauksen seurauksena vastoin kaikkien tahtoa.
Tällä hetkellä se on epätodennäköistä.
Professori Kam, -
kysyisin Mosulin hyökkäykseen osallistuvista šiiamilitioista.
Irakin šiiahallinto pyytää heitä pysymään erossa -
itse Mosulin taistelusta.
Nuo militiat ovat jo luvanneet siirtyä Syyriaan tukemaan Assadia.
Jos he eivät osallistu Mosulin taisteluun, -
ja jos he siirtyvät Syyriaan, -
ovatko he merkittävä lisäys Assadin joukoille?
Se on mahdollista.
Viime viikkoina taistelut Mosulissa ovat hiipuneet.
Jos heitä ei tarvita Mosulin ympäristössä, -
heitä saatetaan pyytää seuraavaan taistelukohteeseen Syyriassa.
Tällä hetkellä kapinalliset ovat heikkenemässä, -
ja oppositioryhmät syyttelevät toisiaan ja jakaantuvat uusiksi ryhmiksi.
He syyttävät omia johtajiaan.
Se vaikuttaa ihmisiin kentällä. He ovat kodittomia ja suojattomia.
Iranin akseli on puolestaan voitolla, ja he jatkavat mielellään.
Uhkavaatimukset toimivat, -
koska ihmiset näkivät, mitä Aleppossa tapahtui.
Herra Oren, viimeinen kommentti?
On odotettava Trumpin hallinnon nimitysten valmistumista.
Jos ulkoministeriksi tulee Tillerson ja puolustusministeriksi Mattis, -
turvallisuusneuvonantajahan ei tarvitse senaatin vahvistusta, -
silloin Obaman linja on päättynyt.
Silloin nähdään, hallitseeko Tillerson Venäjää, -
ja Mattis Syyrian ja Irakin sotaa.
Tässä kaikki tänään.
Kiitos, professori Kam, herra Oren ja tohtori Boms!
Kiitos katsojille, näkemiin ensi viikkoon!
Olet juuri katsonut Jerusalem studio -ohjelman.
Mikäli ohjelma oli sinusta antoisa, voit tukea Heaven TV7 Jerusalemia.
Soita 0600-10077 tai käytä ruudun viitenumeroa.
Lahjoittaa voi myös PayPalin kautta.
Lahjoituksesi mahdollistaa Jerusalem studion.
Suomennos: Hannele Lehtoranta