JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Süüria armee ja liitlaste edukas kampaania
mässuliste kontrollitud Ida-Aleppo tagasivallutamiseks
on Assadi režiimi olulisimaid võite kuus aastat tagasi alanud konfliktis.
See on viinud nihkeni, kus on oodata strateegilisi muutusi.
Neist arengutest vestlevad stuudios professor Efraim Kam,
Riikliku Julgeoleku Uurimisinstituudi vanemteadur,
TV7 analüütik Amir Oren ja dr Nir Boms,
Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskuse vanemteadur.
Hr Oren, Süüria konfliktis on olnud tõuse ja mõõnu.
Nende peaaegu kuue aasta vältel on nii palju arenguid toimunud.
Tehke väike ülevaade, kui oluliseks pöördepunktiks on võit Aleppos?
Kui öelda, et tegu on mitmeaastase konfliktiga,
millel 2017. a kevadel täitub 7 aastat,
siis nagu raskekaalu maailmameistrivõistlustel poksis
või maailmameistrivõistlustel males
jääb turniiri juhtiv tšempion valitsema isegi kui see viigiga lõpeb.
Hetkel on president Assadil vähemalt viik.
Ilmselgelt on ta andnud Aleppos löögi
mitmest rühmitusest koosnevale opositsioonile.
See pole veel mitmeraundilise lahingu lõpp,
kuid ta on palju saavutanud ja küsimus on selles,
kas ta liigub läände, Idlibi, või itta, Deir Al-Zouri,
või lõunasse, Iisraeli piirile?
Kõige tähtsam -
kas Vladimir Putin ja Donald Trump jõuavad mingile üldisele kokkuleppele,
kui Trump ametisse astub,
mis lahendab konflikti Assadile meelepärasemalt,
kuid annab midagi ka opositsioonile.
Prof Kam? - Nagu Amir Oren ütles:
ta peab valima kolme järgmise sihtmärgi vahel -
kas Golani kõrgustik või Idlib või Raqqa ja Deir Al-Zour.
Need on ta järgmised võimalused.
Võin oletada, kuigi võin eksida,
et ta liigub Idlibi.
See oleks järg Aleppole.
Idlib on Jabhat al-Nusra kants.
Nende uus nimi on Jabhat Fattah al-Sham.
Kui tal õnnestub neid võita, oleks see suur saavutus.
Veel tuleb meeles pidada, et see pole veel loo lõpp.
Enamik Süüria territooriumist pole veel tema kontrolli all.
Seal valitsevad teised rühmitused.
Ja ta peab seda olukorda muutma. - Dr Boms?
Alustasid väitega, et sõjas on olnud tõuse ja mõõnu,
kuid kuni viimaste aegadeni on pigem rohkem mõõnu olnud.
Pöördeliseks sündmuseks oli Venemaa sekkumine,
kes pärast Iraani tuumalepingut olulise sammu tegi.
USA oli hõivatud selja tagant juhtimisega.
Pärast Aleppo lahingut
oleme jõudnud lõpu alguseni.
See peegeldub viimase nädala opositsiooni ja mässuliste kõnedes.
Kõik need eri mätaste otsas istuvad erinevad rühmitused,
kes väidavad end eri jõude esindavat ja mingit sõnaõigust omavat,
on järsku kõnevõime kaotanud.
Nad ei saa väita, et neil just palju järgijaid oleks.
ÜRO Süüria erisaadik de Mistura
püüab Genfi kõnelusi elustada,
kuid venelased ütlevad, et lähevad pigem Kazahstani
ja nendega on Türgi ja Iraan.
Putin koos oma Iraani kolleegiga esitas see nädal uue üleskutse.
See tähendab,
et konflikti gravitatsioonikese liigub Vene-Türgi-Iraani teljele,
eemale Lääne teljest.
Nad väidavad, et on palju saavutanud
ja võivad ehk olukorra külmutada,
et tegeleda uue status quo'ga võidu positsioonilt.
Oleme näinud konflikti keskpaigast kuni praeguseni,
et kolme aasta ja mõne kuu eest
kerkis tähtsa tegijana taas esile Venemaa.
See oli seotud keemiarelvaprobleemiga.
See oli maailma tähelepanu keskmes pea terve 2013. a.
Keemiarelvaprobleem vastandab eesmärgid ja abinõud.
Kõik mõistsid, et Assad võitleb enda ja alaviitide ellujäämise eest
ning režiimi ellujäämise eest ega peatu millegi ees.
Kui Venemaa ja USA otsustasid toona tegutseda ühisel kokkuleppel,
selle asemel, et Obama väed ja raketid Assadi vastu saadaks,
sisestas Putin end valemisse viisil, mis aitas tal Assadi režiimi toestada.
Nagu dr Boms ütles, umbes aasta eest,
kui Venemaa hakkas Süürias pommitama,
sai temast seal tähtsaim jõud.
Venemaa, Iraani ja Hezbollah' telg
hoiab Assadi lähitulevikus võimul.
Kuid selles teljes võivad lõhed olla,
kuna Venemaal on omad huvid ka teistes kohtades, nagu Krimmis,
ja üldine suhete seis USAga.
Iraani ja Hezbollah' huvid on kohalikumat laadi.
Sellel teljel võib kemplemist näha, nagu ka teiste mängijate vahel.
Vaatan pilte meie taustal, mis on ilmselt Aleppost.
Küsin endalt: kui ta valib Idlibi või Raqqa
või Deir Al-Zouri, mis on üsna suured linnad,
kas näeme lähitulevikus pilte nendest linnadest?
Ta võib eelistada sihtmärgina neid.
Tal pole opositsiooni maha surumiseks paremat moodust,
kui sama, mida ta Aleppos kasutas.
Lugu pole veel lõppenud.
Olen nõus. Pildimaterjalil meie ümber näeb huvitavat objekti - rohelist bussi.
Üha rohkem neid busse toimetavad Süürias inimesi ühest kohast teise.
On oluline sellel hetkeks peatuda.
Enne sõja algust oli Süürias 23 miljonit inimest.
Hinnanguliselt 13 miljonit neist on kaotanud kodud
ja neist on saanud põgenikud Süürias või mujal.
Need arvud esindavad teatud liiki süürlasi.
Enne sõja algust olid 12 % süürlastest alaviidid.
Arvatakse, et neid on nüüd üle 25 %.
Mitte sellepärast, et Süüriasse oleks saabunud uusi alaviite.
Pigem on sinna saabunud rohkem šiiitlikke võitlejaid Iraanist,
Azerbaidžanist ja mujalt Assadile appi.
Enamik põgenikest ja kodu kaotanutest olid sunniidid.
Kui Assad ühendab uue Süüria mis tahes piirides,
on uus Süüria kas faktiliselt või juriidiliselt teistsugune.
See võib olla väiksem ja veritsev,
kuid tal on tugevam kontroll, kuna tema enda rahvas on jäänud.
Nad pole küll tingimata enamus, kuid palju tugevamad kui varem.
Hr Oren, küsimus praeguste rahvusvaheliste mängijate kohta.
Nägime algul suuremat sekkumist Saudi Araabia, Qatari
ja teiste sunniitlike riikide poolt.
Neil olid Süürias strateegilised huvid
ja käepikenduste kaudu saadi isegi võite.
Neid on seal esindanud erinevad rühmitused.
Nüüd kuuleme üha rohkem koostööst sunniitliku Türgiga,
kes esindab üha rohkem Süüria mässulisi,
olgu Vaba Süüria armeed või teisi mässuliste rühmitusi.
Kuidas see keset kõiki neid nihkeid asju mõjutab?
On aktiivsed mängijad ja on reaktiivsed mängijad.
Reaktiivsed on näiteks Egiptus, Iisrael ja teised maad,
kellel on huvi toimuva suhtes, kuid nad ei osale aktiivselt
lahinguvälja või konflikti lahenduse vormimises.
USA, Venemaa ja Türgi on aga välistegijad,
kes osalevad aktiivselt.
Viimase paari päeva jooksul
tapeti Vene suursaadik Ankaras,
kuid toimus ka lahkuva USA kaitseministri Carteri kohtumine
oma Türgi kolleegiga Londonis.
USA kaitseminister õnnitles ülevoolavalt
oma Türgi kolleegi Eufrati Kilbi operatsiooni puhul,
kus Türgi tungis oma lõunapiiril Süüriasse
kuni Eufrati jõeni, et isoleerida Raqqa.
Kui president Obama vähem kui kuu aja pärast lahkub,
tahab ta ehk, et Mosul Iraagis ja Raqqa Süürias
oleksid kas langenud või vähemalt teel sinnapoole.
Seepärast on liit Türgiga, mis on seotud ka baasiga Incirlikis,
kus asuvad USA hävituslennukid,
USA-le niivõrd tähtis,
et nad on isegi valmis "petma"
oma kurdidest liitlasi.
Nagu 40 aasta eest Fordi valitsuse ajal,
kui USA tahtis Iraanilt ja Iraagilt Shatt al-Arabi suhtes kokkulepet.
Kurdide varasema panusega siis enam ei arvestatud.
Nende liit reedeti.
Hetkel on USA-le ülioluline, nagu ka Venemaale,
et Türgi osaleks.
Esitaksin veel ühe mõtte.
Siin on veel mitu mängijat,
kes on vastu Assadi jätkamisele Süüria presidendina.
Nende seas on Türgi, Saudi Araabia ja ka USA.
Kas võit Aleppos, mis on igal juhul võit Assadi jaoks,
annab talle ka tulevikus voli rahvus- vahelise lepinguga võimule jääda?
Kaldun arvama, et vastus võib olla jaatav.
USAs tuleb jaanuaris võimule uus president.
Kas ta laseb käiku teise poliitika Assadi, Süüria ja sealse sõja suhtes
ning venelaste suhtes Süürias?
Ma ei tea,
kuid mõningate hinnangute järgi on ta Obamast paindlikum
Venemaa rolli suhtes Süürias. - Dr Boms?
Tulevane president Trump võib paindlikum olla,
kuid ma pole selles kindel.
Oleme siin saates rääkinud tema võimalikest kavatsustest
Ameerika taas suureks teha ja keskenduda esmalt sisepoliitikale,
kindlustada head suhted Venemaaga, ja tema uuest välisministrist,
kellel on sarnane poliitika.
Mõni võib öelda, et mäng on otsustatud.
Võib teha mingit koostööd kurdidega põhjas,
on vaja lõpetada võitlus ISISe vastu,
kuid kui pole mõõdukat ja ennast tõestanud opositsiooni,
võidakse esitleda nõrgemat Assadi, keda kontrollivad Venemaa ja Türgi.
See muutub alternativiks,
mida hakkavad võimalikuna kaaluma isegi jordaanlased ja saudid.
Nad pole seda tingimata taotlenud,
kuid see võib olemasolevate halbade lahenduste seas parim olla.
Vaatleme nüüd kolme võimalust, mis lähitulevikus terendada võivad.
Aleppo kampaania lõpetati.
Nagu dr Kam ütles, on Idlibi provints Jabhat Fattah' al-Shami valduses.
Neid kutsuti varem Nusra Rindeks ja neil on sidemed al-Qaedaga.
See on džihadistlik rühmitus
ning sarnaneb ideoloogia ja pürgimuste poolest ISISele,
kuid omab sidemeid teiste maailma rühmitustega.
Teine võimalus on Golan.
See ähvardaks Iisraeli,
kuna lähemale tuleksid Iraani ja Hezbollah väed.
Viimane on samuti oluline tegur.
Siis võitleksid nad Iisraeli piiril teiste sunniitlike rühmitustega.
Kolmas võimalus on võitlus ISISe vastu Raqqas,
kus ühendataks mingil määral jõud rahvusvahelise üldsusega, sh USAga,
radikaalse islamirühmituse väljaajamiseks.
Mis mõjutab strateegilist mõtlemist nende valikute taga?
Mis on valiku puhul võtmeelement?
Ja kas järgmine siht võib olla Idlib nagu dr Kam pakkus?
Viitasid Assadile
nagu oleks ta ratsionaalne mängija, kel on oma strateegiline tahe.
See ei pruugi nii olla, kuna tal pole armeed.
Tal on mingi 20 - 30 000 sõdurit, kel pole garnisonikohuseid.
Pärast Aleppo vallutamist tuleb linna ka valvata.
Muidu vallutab opositsioon, ISIS või keegi teine selle tagasi,
nagu läks Palmyras.
Tal võib olla strateegilises reservis
vaid ehk 25 000 sõdurit.
Isegi kui ta saaks neid kuhu tahes saata,
otsustavad asju venelased.
Venemaa jaoks on tähtsaim objekt seni mainimata rannikuala -
Tartus ja Latakia, kus asub nende Ida-Vahemere merebaas.
Dr Boms mainis Trumpi lubadust Ameerika taas suureks teha.
Putin muudab Venemaad uuesti suureks.
Ta toob tagasi mereväeüksuse,
mis NSVL-i armeel Vahemerel oli.
Kuznetsov pole maailma parim lennukikandja,
kuid kohalolu ja oma lipu näitamiseks
ja teiste merevägede hirmutamiseks sellest piisab.
Esmalt ütleb Venemaa Assadile, et tahab oma baasi alles jätta.
Järgmiseks tuleb Golan, mida oleks ju tore omada.
Kuid see pole eluliselt oluline.
Olulised on kas Idlib,
et mässulised Lääne-Süüriast täielikult välja ajada,
või Raqqa ja Deir Al-Zour.
Raqqa aga on osa kampaaniast ISISe vastu.
Raqqa langemise eest tahavad paljud au saada.
Kui Venemaa ja süürlased koos Iraani ja Hezbollah'ga
Raqqa langemise eest au võtavad,
võitsid nemad ISISe ja džihaadi, mitte USA juhitud koalitsioon.
Kas olete nõus, prof Kam?
Lisaksin veel ühe aspekti - milline mõju on sel kõigel Iisraelile.
Tuleksin Iisraeli teema juurde kohe, kui praeguse lõpetame.
Mis suunas võiksid asjad
strateegilisest aspektist liikuda?
Pakkusin varem, et Idlibi.
Aleppos rakendatud võitlusmudelit võib kasutada ka Idlibis.
Õhurünnakud ja kannatav rahvas, kuid lõpuks saavutatakse võit.
Seal on palju mässulisi, kelle enamik kuulub Nusra Rindesse.
Antud juhul võib Assad jõuda järeldusele,
et tema jaoks parim oleks korrata Aleppo kogemust.
Eriti kuna see oli edukas.
Dr Boms? - Siin on tegelikult kolm erinevat areeni.
Idlib on kindlasti üks neist. Teine on seotud Süüria armeega,
kuid mitte ainult, ja see on võitlus Raqqa pärast.
Kolmas on võitlus lõunas ja sellega on seotud Palmyra teema.
Viimaste huvitavate teadete järgi
värvati lisajõude Aleppot valvama.
Osa garnisonist ja eliitüksustest ja teistest võitlejatest vabastati,
et saata nad lõunasse
ning ka itta ja läände, kus neid vaja on.
Idlib tuleb esmajärjekorras, kuid kuulsime juba ultimaatumist,
mis see nädal kehtivuse kaotab
ja on seotud küladega Beit Janni lähedal Hermoni mäel,
Süüria-poolsel Golanil.
Vaba Süüria Armeega seotud rühmitustelt
nõutakse relvade maha panemist.
Nad peavad alistuma ja relvad loovutama
või need võetakse neilt muul moel.
Rohelised bussid ootavad.
Usun, et näeme seda lähiajal.
Lähme nüüd piirkonna juurde, mis on kõige lähemal Iisraelile,
kuid samas ka Damaskusele - Golani kõrgustikud.
Nagu dr Boms ja prof Kam mainisid,
on see strateegilisest aspektist tähtis nii režiimile kui teistele tegijatele.
Kuidas asjad arenema hakkavad?
On huvitav, et kui arutame sündmusi Põhja-Süürias, Aleppos, Idlibis,
või idas, Raqqas ja Deir Al-Zouris, või lõunas,
ei maini me pea kunagi pealinna Damaskust.
See tähendab,
et Assadil on õnnestunud seal karmide meetmetega võimu hoida.
See on peaaegu kauge ajalugu.
Ta on kasutanud seal tünnipomme ja ehk isegi keemiarelva
ning tal on õnnestunud säilitada kontroll pealinnas.
Kas ta riskib kõigega? Ja nagu öeldud,
asuvad Damaskuse eeslinnad Iisraeli piirist 40 km kaugusel.
Iisrael on juba kasutanud jõudu,
olgu õhust või teiste vahenditega,
näitamaks, et võtab ähvardusi tõsiselt.
Kas Assad tahab tõesti Iisraeli uuesti mängu segada?
See pole talle kasulik.
Teised rühmitused tulistavad vahel Iisraeli patrullide pihta
või üle piiri ja Iisrael reageerib ning võib toimuda mingi eskalatsioon,
kuid hetkel pole see kampaania järgmises faasis
eriti tõenäoline stsenaarium. - Prof Kam?
Kui võitlus keskendub Idlibile, Raqqale või Deir Al-Zourile,
ei mõjuta see kauguse tõttu eriti Iisraeli.
Kui järgmine raund toimub Golanil, mõjutab see ka Iisraeli.
Esiteks võivad lahingud Iisraeli territooriumile levida.
Ma ei arva, et Assad püüaks Iisraeli provotseerida.
Kuid temaga võitlevad rühmitused
võivad provotseerida Iisraeli Süüria armeed ründama,
et Iisraelilt mingit abi saada.
Teiseks, kui võitlus levib Golanile,
selle Süüria poolele,
näeme Golanil taas Iraani vägesid,
alates Revolutsioonikaartist kuni Iraani armee maavägedeni.
Sel juhul oleks olukord raske.
Kui Hezbollah ja Iraani armee oleksid Iisraeli piiril,
tekitaks see Iisraelile uue probleemi. - Dr Boms?
Käib mäng selle peale, kui lähedale piirile saab tulla.
Hetkel on seal šiiitlikke võitlejaid. Peame ka meeles pidama,
et kuigi ultimaatumi andis Süüria armee,
teostavad seda šiiitlikud omakaitseväed.
See puudutab ka koledaid pilte Aleppo lahinguist,
kus venelased ja Süüria armee väitsid, et nad eriti ei osale,
sest teised sõjalised väed ja jõud teevad nende eest musta töö ära.
Nood on kohal ja nagu varemgi, võivad nad taas päästikule vajutada.
Vaba Süüria Armeel ja mõõdukatel jõududel
on seal kandis järgi ca 1500 sõdurit ja nad ei suudaks vastu panna.
Kerkib küsimus, kas Iisrael sekkub.
Iisrael peataks kindlasti midagi, mis läheneks tema piirile,
aga kui see on veidi kaugemal ja pole selge, kes võitleb,
võib Iisrael jääda erapooletuks, kui see teda otseselt ei mõjuta.
See ongi teema, mida antud olukorras arutatakse.
Usun, et näeme lähipäevadel olulisi arenguid.
Hr Oren, kui tõenäoline on, et Iisrael konflikti kaasatakse?
Iisrael ei algata seal mingit võitlust,
kuid võidakse kaasa tõmmata.
Tõenäosused on seotud valearvestustega.
Teljes osalevad neli jõudu -
Venemaa, Süüria, Iraan ja Hezbollah,
pole hetkel huvitatud eskalatsioonist
või millegi uue algatamisest Iisraeliga.
Pikemas perspektiivis on Iraan jõuliselt Iisraeli vastu
nagu ka Hezbollah. Kuid taktitaliselt pole hetkel nende huvides
Iisraelile mingit ettekäänet anda.
Nad ei tea, mis saab, kui Trump ametisse astub.
Lehest loetakse, et Trump meeldib peaminister Netanyahule
ja ehk ka vastupidi.
Kes teab, ehk on neil mingid salaplaanid.
4-liikmelisel teljel pole kasulik hetkel midagi ette võtta.
Asjad võivad pingestuda.
Kümne aasta eest lahvatasid pinged Iisraeli-Liibanoni piiril
pisiintsidendist, mida keegi ei tahtnud täieulatuslikuks konfliktiks paisutada.
Hetkel on tõenäosus väike.
Prof Kam, küsimus šiiitlike võitlejate suhtes,
kes osalevad lahingus Mosuli pärast.
Iraagi valitsus on palunud neil hetkel
Mosulist endast eemale jääda
ja nad on juba lubanud minna osalema Süüria lahingutes
koos president Assadi vägedega.
Kuna nad Mosulis ei võitle,
kas nad otsustavad lähiajal ühineda lahingutega Süürias
ja suurendavad võitlejate arvu Assadi poolel?
See pole võimatu. Oleme viimastel nädalatel näinud,
et võitlus Mosulis on vähenenud, kuigi mitte päriselt peatunud.
Kui neid Mosuli ümber ei vajata, on võimalik, et nad kutsutakse kohale,
eriti kui järgmine võitlusraund toimub Põhja-Süürias.
Dr Boms? - Asi on ka inertsis.
Hetkel on mässulised taandumas.
Opositsiooni read süüdistavad üksteist,
löövad lahku ja moodustavad uusi gruppe
ning räägivad, et juhid on neid alt vedanud.
See mõjutab ka kohalikku rahvast.
Paljudel pole toetust, kodu ega peavarju.
Šiiitide ja Iraani teljel leitakse end aga võidukast leerist
ja tahetakse jätkata.
See tekitab ka ultimaatumeid.
Ja rahvas ütleb: Nägime Aleppot. Parem alistugem ja lahkugem.
Lõpulause, hr Oren.
Peame ootama, kuni Trump on määranud kõik oma ministrid.
Kui nimetatud välis- ja kaitseministri kandidaadid ametisse astuvad
ning riikliku julgeoleku nõunik, kes ei vaja Senati kinnitust
ja on kohal esimesest päevast alates, lõpeb ka Obama poliitika.
Siis näeme,
kas nad hakkavad kontrollima Venemaad ja võitlust Süürias.
See on tänaseks kõik. Aitäh saates osalemast,
prof Efraim Kam, Amir Oren ja dr Nir Boms!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanilolevate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio
valmib tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri