JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Pärast Donald Trumpi võitu USA presidendivalimistel
tekitavad küsimusi tema kavatsused Lähis-Ida ja Iisraeli suhtes.
Ühe Iisraeli dokumendi väitel
näeb Trump kaootilist regiooni kui halba investeeringut.
USA selja pööramine Lähis-Idale võib aga viia tõsiste tagajärgedeni.
Valimisjärgsest USAst ja Lähis-Idast vestlevad stuudios
hr Owen Alterman, i24 Newsi väliskorrespondent,
TV7 analüütik Amir Oren, ja dr Nir Boms,
Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskuse teadlane.
Hr Oren, see on paljudele ootamatu võit,
eriti siin Lähis-Idas, kus polnud selge, kuhu poole kaalukauss kaldub.
See võit tekitab erinevaid reaktsioone ja muresid.
Andke väike ülevaade, kuidas see Lähis-Ida puudutab.
Ilmselt oli see veidi ootamatu ka hr Trumpile endale.
Ta ei valmistanud end ette võiduks ja üleminekuperioodiks.
Palud meilt sama,
millega tegelevad hetkel kõik maailma välisministeeriumid.
Nad kratsivad kollektiivselt kukalt, püüdes leida vastuseid küsimustele,
millele ka Trump ise pole mõelnud.
Kui vaadata, mis presidenti ees ootab, siis on seal neli P-d:
probleemid, prioriteedid, positsioonid ja publik ehk rahvas.
Ametisse astuvat presidenti ootavad samad probleemid,
mis president Obama talle jätab.
Maailmas on olukordi, mis ei muutu lihtsalt sellepärast,
et 20. jaanuaril antakse ametivanne.
Hr Trumpi valimiskampaania vältel esitatud positsioonid, mida vaatleme,
on kohati vasturääkivad.
Oli mõningaid avaldusi asjade suhtes, mille poolt või vastu ta on,
aga need ei ühti alati. Räägime sellest hiljem lähemalt.
Hr Alterman, mis puudutab ametisse astuvat presidenti Trumpi,
siis erinevalt oma eelkäijatest, sh Barack Obamast ja hr Bushist,
ei määratlenud ta oma Lähis-Ida poliitikat.
Kas usute, et Iisrael ja selle naaberriigid,
näevad seda objektiivselt
ja püüavad tema suunda mõista või selle suhtes vihjeid otsida,
või kratsivad nad tõepoolest kukalt, nagu hr Oren ütles?
Kratsivad kukalt, aga mitte täielikus nõutuses.
Trump mainis asju, mida ta regioonis teha tahab.
See on tema meelest halb investeering:
USA-l pole vaja koormata end Süüria, Iraagi ja muuga.
Aga ta tahab karmilt ISISega võidelda. See oli üks tema peamisi loosungeid.
Teame tema kaldest Venemaa suunas ja et ta tahab Süürias koostööd teha.
Trumpi hoiakud Iisraeli suhtes ilmselt meeldivad Netanyahule.
Ta toetab Iisraeli poliitikat, eriti asunduste osas
ja kolib ehk USA saatkonna Jeruusalemma.
Saudi Araabia ilmselt muretseb veidi, Egiptus aga tunneb end kindlamalt.
Sõltub, kus sa regioonis asud. Ei mainitud Iraani tuumalepet.
See Trumpile ei meeldinud, kuid Iraani suhtes on lahtisi küsimusi.
Trump tahab Iraani suhtes karm olla, kuid Venemaale käe ulatada. Kuidas?
Eriti Süürias? Kuidas teha mõlemat -
nõrgendada Iraani nõrgendamata Venemaad
ja tugevdada Venemaad tugevdamata Iraani?
Ja kuidas hoida USA esikohal,
taanduda regioonist ja samas kindlustada,
et tegeled Venemaa ja Iraaniga kindlakäelisemalt
pärast 8-aastast kindla käe ja USA juhtimise puudumist regioonis?
Mis saab kui tegelikkus realiseerub?
Paljud regioonis püüavad sellele küsimusele vastata.
Ja selle üllatava kampaania ja ehk ka üllatava võidu valguses
mõistame, et üllatusi tuleb veel.
Obama ja Trumpi poliitikas on siiski üsna palju järjepidevust.
Süürias võib oodata pigem järjepidevust kui muutust.
USA taandumine Lähis-Idast oli Obama presidendiaja teemaks:
Aasia tasakaalustamine, riigi ehitamine kodus
ja püüd Lähis-Idast taanduda, mitte alati edukalt.
Näeme ka järjepidevust, mitte ainult radikaalset muutust.
Kas jätkub ka selja tagant juhtimise poliitika?
See poliitika puudutas nn vabatahtlike koalitsiooni,
millega Obama silmitsi oli,
kui tema NATO liitlased ei tahtnud alati kaasa mängida,
eriti siis, kui neile tundus, et USA neid juhib.
USA rahvas ei pooldanud sekkumispoliitikat
pärast rohkem kui kümnendi kestnud osalust Afganistanis ja Iraagis
ning nüüd ISISe vastu. See pole muutunud.
Valijad ei hääletanud
uute ekspeditsioonide poolt Lähis-Idas
Selja tagant juhtimine saab ehk uue nime,
aga retoorika ja reaalsuse vahel on suur erinevus.
Trumpi vaadates meenub Reagani pretsedent.
Reagan oli karmi liini toetaja,
kuid tegelikkuses põgenes ta Beirutist mõni kuu pärast sekkumist,
kui Hezbollah'l õnnestus rünnata USA mereväe barakke
ja tappa üle 240 inimese.
Ta oli pantvangi võtjatele lunaraha maksmise vastu,
kuid tegi tehinguid Iraani kontrarevolutsionääridega.
Mida tahes Trump enne valimist ütles,
kas ta jääb kindlaks, kui ntks ISIS esimese ameeriklase röövib,
ja ütleb, et ei tegele pantvangidega või ütleb ta,
et tehingute tegemise kunst, mida ta täiuslikult valdavat,
kehtib ka siin.
Pärast ametisse astumist on nii palju võimalusi,
et peame ootama jääma.
Teatud mõttes, kui toetume reaalsuse paradigmale,
siis kas ikka teame, kes Trump on ja kes ta olema saab.
Kui vaadata teisi olukordi Lähis-Idas, oli meil peaminister Ariel Sharon,
asunduste liikumise kangelane,
kellelt keegi ei oodanud nende lammutamist ja taandumist.
Kui Egiptuses tuli võimule president Sisi,
arvati, et ta jätkab Moslemivennaskonna stiilis,
kuid peagi nähti, et ta on hoopis teistsugune.
Kindlasti näeme üllatusi.
Tuletaksin meelde, et USA on suurem kui tema president.
Kui rääkida Lähis-Ida muutujatest, siis üks asi, mida mainisite,
on tuumaleping Iraani ja P5+1 suurriikide vahel.
Juulis sõlmitud leping viis muutusteni Lähis-Idas,
sh julgemate positsioonideni Iraanilt,
võrreldes varasemate aastatega sanktsioonide ikke all.
Kas Trumpi valitsuselt võib oodata tõelist muutust lepingu suhtes,
kui kuuleme samas Prantsusmaalt ja teistelt lääneriikidelt väiteid,
et Trump jätkab lepingu järgimist
ja osaleb rahvusvahelises üldsuses selle lepingu täidesaatmiseks.
Kindlasti näeme erinevat hoiakut, kuid kas Trump taandub lepingust?
See nädal avaldatud YouTube'i videos oma esimese 100 päeva teemal
ei maininud ta kordagi Iraani tuumalepingut ega Lähis-Ida.
See tähendab, et ta ei tee seda kohe, paljude ekspertide arvates üldse mitte.
Paljude meelest ta ei tohikski, isegi lepingu oponentide meelest.
Ta võib seda karmimalt jõustada,
kehtestada väljaspool lepingut Iraanile teisi sanktsioone
ja Iraani suhtes karmim olla,
mis satub vastuollu teise Trumpi poliitkäsuga - koostöö Venemaaga.
Kuidas nõrgendada Lähis-Idas Iraani ja teha samas Venemaaga koostööd?
Peaksime meeles pidama, kust Trump tuli.
Ta on vabariiklaste parteist. Neil on teine välispoliitika.
Vaadake nimesid, keda ta oma valitsusse toob.
Nad on selle leeri konservatiivsemast osast
ja esindavad karmimaid positsioone
välispoliitikas ja Iraani lepingu osas.
Võime oodata erinevat retoorikat.
Oleme näinud seda ka Iraani vastustes uuele presidendile.
"Vaata, et sa lepingut järgid!" Mõnedel neist on põhjust karta.
Enne poliitiku valituksosutumist
võib ta vältida valijatele kõikide teemade avaldamist
ja sellega mitte vahele jääda.
Ametisse astudes peab ta aga prioriteete seadma.
Ärimehena teadis Trump, kuidas investeeringuid välja viia,
et ta kõike ühele kaardile ei panustaks.
Presidendina peab ta keskenduma mitmele rindele
ehk ründama mõnel ja kaitsma teistel rinnetel.
Hetkel on sisepoliitika talle tähtsam.
Ta ei saa vabalt valida,
sest maailm tiirleb oma probleemidega edasi.
Aga nii palju kui temast sõltub,
püüab ta keskenduda esmalt kodumaal toimuvale:
Ülemkohtu kohtunike nimetamine,
Obamacare,
kaubanduslepingud USA tootmistööstuses
ja alles siis ehk tara ehitamine Mehhiko piirile.
Sellest ülejääva aja ja poliitilise kapitali
saab ta maailmale pühendada.
Maailmas on mitu areeni - Venemaa, Hiina, Lähis-Ida.
Kuidas Lähis-Idas Iisraelile läheneda, kui on ka ISIS, Iraak ja Süüria?
See näib tema poliitikas hetkel viimasel kohal olevat või puuduvat.
Räägime veel kord USA koalitsioonist ISISe vastu.
USA koalitsiooni erisaadik külastas eelmine nädal Jordaaniat.
Ta rõhutas selgelt ja püüdis partnereid rahustada,
et Trumpi valitsus jätkab
USA ja Obama poliitikat ISISe suhtes.
Kas see oli piisavalt veenev?
Kas see jääb Trumpi poliitika osaks?
Ma ei usu, et see eriti veenev oli. Trump ei teinud saladust oma huvist
teha ISISe vastast koostööd Assadi režiimi ja Venemaaga.
Süüria opositsiooni see ei rõõmusta.
Kuid vaatlejad väljaspool Süüria opositsiooni küsivad:
kui suur geopoliitiline roll abil Süüria opositsioonile üldse on?
Venemaa ja Assadi režiim on sõda võitmas.
ISIS taandub. Opositsioon kiratseb. Kui suur roll sel tervikplaanis oleks?
Kui Trump otsustab USA välja tuua, siis opositsioonile see ei meeldiks,
aga kas see muudaks midagi või jätkuks sama seis.
Võitlus ISISe pärast pole lõppenud. Kindlasti pööratakse uus lehekülg.
Ehk näeme peagi uusi saavutusi,
kui kogu see jõud ISISe vastu suunatud on.
Nii on võimalik lõpetada vähemalt see konkreetne peatükk
Mosuli kantsi osas Iraagis ja Raqqa puhul Süürias.
Seejärel tuleb uus lehekülg ja küsimus on: Mis toimub järgmiseks,
kui esimene etapp sõjas ISISe vastu võidetakse.
Kas olete meie või Venemaaga?
Või hakkate kuulama ka teisi hääli, mis on kogu aeg lähemal olnud?
Vabariiklaste jaoks esindavad mõned opositsiooni hääled USA väärtusi
ja pole Obama ajal toetust saanud.
Nüüd on võimalus kurssi muuta ja uut poliitikat teha.
On ka teisi muutujaid.
Näiteks valitsussüsteem, mille Trumpi valitsus omaks võtab.
Kas seda juhitakse Valgest Majast,
kus tugevat Riikliku Julgeoleku Nõukogu juhib erukindral Mike Flynn?
Tal on jõulised vaated, ta on tuline islamivastane
ja teda toetab ideoloogia.
Kas ta saab teha koostööd Türgi või Saudi Araabiaga,
kahe tähtsa partneriga, kui Trumpi valitsust
peetakse islamivastaseks, mitte ainult radikaalse islami vastaseks?
Kas sellest saab kabinetivalitsus tugeva välis- ja kaitseministeeriumiga?
Mis rolli mängib Keskluureagentuur Mike Pompeo juhtimisel,
kellel on kindral Flynniga sarnased jõulised vaated?
Mis rolli mängib Kongress ja vabariiklased, nagu senaator McCain,
kes juba ütles, et ei lase oma rivaalil Trumpil presidendina oma rida ajada
ntks veepiinamise taastamise vallas. See on vaid üks näide.
Mida Trump siiralt ka teha ei tahaks,
tuleb tal arvestada paljude teiste teguritega Washingtonis ja mujal.
Vaatame olulist regiooni riiki Türgit.
Nädala algul andis president Erdogan intervjuu Iisraeli meediale.
Ta ütles, et on Türgi ja Trumpi valitsuse suhete osas
ettevaatlikult optimistlik.
Kuidas see dünaamika tööle hakkab,
arvestades kõigi Trumpi avaldustega regiooni ja selle suhtes,
kuidas USA peaks regiooni suhtuma, eriti mis puudutab Türgit?
Erdogani seisukohast
on olulisim tahk Trumpi välispoliitikas väiksem rõhk inimõigustel.
See mängib rolli ka Trumpi suhetes Sisiga Egiptuses.
Just seetõttu suhted head ongi.
Trump ei paista kalduvat inimõiguste rõhutamisele,
ta teeb seda vähem kui Obama. Ja see aitab USA-Türgi suhteid.
Euroopa ja USA vajavad Türgit
puhverriigina Euroopa ja Süüria konflikti vahel Lähis-Idas.
Testiks saab Güleni väljaandmine. Erdogan rõhutas taas,
et ootab uuelt valitsuselt Güleni Türki tagasi saatmist.
Vaatajaile infoks -
Güleni süüdistatakse Türgis võimupöördekatse korraldamises.
Kuidas teie seda näete, dr Boms?
Lähis-Idas ja USAs valitseb ühine tundmus, et vaja on muutust.
See ehk selgitab Trumpi tõusu presidenditoolile.
See ehk selgitab ka teatud meeleolusid mõnedes riikides.
Oleme siin saates rääkinud
viimase kaheksa aasta problemaatilisetest aegadest -
Süüria, Iraan, Iraak, läbikukkunud riigid, ISIS, al-Qaeda.
Selles kõiges mängib rolli meie teema: USA läbikukkunud välispoliitika.
Nüüd on võimalus kurssi muuta.
Me ei tea, kuhu see läheb, kuidas seda juhitakse
ja kas osa kujunevast meeskonnast suudab seda juhtida.
Ametisse astuv president Trump peaks olema piisavalt tark, teadmaks,
et need on keerulised teemad.
Ta tahab ilmselt võtta aega nende uurimiseks
ja delikaatse välispoliitika navigeerimiseks.
Kuidas on lood Türgi-USA suhetega? - Kui ta tark on,
võtab ta aega selle süsteemi tundma õppimiseks.
On üks üldprintsiip: USA peab esikohal olema
ja kui Türgi saab aidata USA huvide edendamisel,
on ta ehk valmis isegi suhteliselt radikaalseteks sammudeks,
nagu loobuma Gülenist ja laskma Türgil temaga tegeleda.
Ta võib öelda, et see on Türgi, mitte tema probleem, ja kõik korras.
Sellel on aga ilmselged tagajärjed.
Mitmed hääled Washingtonis ja mujal teeksid kõva lärmi,
enne kui selliseid otsuseid tehakse.
Trumpi puhul on huvitav, et teda ei huvita eriti, mis temast räägitakse.
Järgmine teema toob meid teise tähtsa riigi juurde regioonis,
kellega USA-l piisavalt sidemeid on - Saudi Araabia.
Kuidas Saudi Araabia Trumpi valimist näeb?
Kas see tähendab neile head
või on USA poliitikas nende suhtes muutusi oodata?
Teatud tasandil näevad saudid selles positiivseid märke.
Kui vaadata avaldusi,
mis lähtusid Trumpi kaaskonnast,
nähakse seal sunniitide-šiiitide tüli mingisuguse reformatsioonina.
Euroopas olid vastamisi protestandid ja katoliiklased,
siinkohal on sunniidid head sellid.
See võib Trumpi valitsuse suhted Saudi Araabiaga
paremuse poole kallutada.
Kuid ühisnimetajaks Trumpi nägemuses on,
et tehingukunstnikuna tahab ta tegeleda tugevate juhtidega,
kes suudavad oma lepinguosa täita.
Nii valib ta Putini, Sisi ja Erdogani.
Saudi Araabia on troonipärija leidmise protsessis.
Tõusta võib noor prints Muhammad bin Salman.
Ta on troonipärija, kuid pole selleks ametlikult määratud.
Ta võib tõusta selliseks juhiks, kellega Trump käed lüüa saab.
Kuid saudidel on ka põhjust ettevaatlik olla,
kuna nagu varem mainiti,
kuni Trump tahab teha koostööd Assadi ja Venemaaga,
tähendab see, et Saudi Araabia peavaenlane Iraan
saab regioonis tugevama haarde. Küll ehk mitte tuumalepingu vallas,
kuid regioonis siiski. Saame näha,
millised erinevatest jõududest peale jäävad.
Üks oluline element saudide jaoks on ka koormakandmise jagamine.
Üks Trumpi järjepidevamaid väiteid välispoliitika vallas on,
et partnerid ei panusta piisavalt raha ja vahendeid USA kaitse saamiseks.
Olgu Balti riikides, Lõuna-Koreas, Jaapanis või Saudi Araabias.
Trump näeb ressurssidega riiki,
mis ei panusta neid piisavalt iseenda kaitsmiseks.
Saudidel on tõsine armee ja palju raha on läinud USAs valmistatud relvadele.
Kuid Trump rõhutab midagi, mis ühtib tema üldise välispoliitikaga,
et riigid peavad oma riigikaitsesse ise rohkem panustama.
See võib mõjutada ka suhteid saudidega.
Ta peab seda tasakaalustama jätkuva sõjaga ISISe vastu
ja teiste regionaalsete teemade, sh Iraaniga.
Nagu ta tegi oma esimeses YouTube'i kõnes esimese 100 päeva kohta.
Ta võib mõned teemad edasi lükata. Kui püüda kõigega korraga tegeleda,
siis selle asemel, et anda erinevatele partneritele võimalus
harjuda tema võimulepääsemisega tulnud muutusega ja luua uusi suhteid,
sa hoopis võõrandad nad.
Loodan ja arvan, et ta on piisavalt tark, mõistmaks,
et pole vaja enne ametisse astumist kõiki eemale peletada.
See võib selgitada, miks ta ei maini hetkel mõningaid teemasid.
Lähme järgmise regiooni riigi juurde - Iisrael.
Iisrael näeb Trumpi võitu juudiriigile kasulikuna.
Tehke sellest väike ülevaade, palun, hr Oren.
Mainisime juba, et tundub, nagu Washingtoni oleks lõpuks seatud
Netanyahu valitsuse ideoloogiline kaksik.
Kuid see on ehk liiga hea, et tõsi olla.
Esiteks on USA poliitiline kalender järeleandmatu.
Valimised just lõppesid, kuid vähem kui kahe aasta pärast
toimuvad vahevalimised Kongressis, kolmandikus Senatist jne.
Trump pole mitte üksnes vanim ametisse astuv president,
vaid ka väikseima ettevalmistusega. Poliitika vormimine võtab tal aega,
ja kui see valmis, on juba järgmised valimised.
Ta võib jõuda mingi Iisraeli-poliitikani aga tal võib selleks aeg puududa.
Lisaks võib tema ametiaeg ühekordseks jääda, isegi omal soovil.
Ta võib otsustada nelja aasta pärast rohkem mitte kandideerida.
See muudab ta osaliselt sihtmärgiks
ja samas ka vabastab ta midagi julget tegema.
Sellest räägime, kui aeg käes.
Julge all mõtlen palestiinlaste ja Iisraeli konflikti lahendamist.
Ta mainis seda ühe oma unistusena.
Saame näha, kas see ka teostatav on.
Ta võib püüda seda teha, kuna ta pole traditsiooniline poliitik.
Me ei tea, mida Donald Trump toob.
Kalender näeb 2018. a valimisi ette ka Iisraelis. - Isegi palju varem,
sest Netanyahu on äsja vihjanud, et võib erakorralised valimised teha.
Isegi 2017. a. See võib uue pöörde tuua.
Trump on teinud avaldusi asunduste
ja USA saatkonna Jeruusalemma kolimise teemal.
See meeldib Jeruusalemmale ja Iisraeli valitsuse nõunikele.
Kuid rääkisime USA taandumisest regioonist
ehk järjepidevusest Obama valitsuse vaadetega,
Konsensus Iisraelis ütleb, et üldpilt Iisraeli julgeolekule pole hea.
Trump on Iisraeli välispoliitikale väljakutse. Saame näha.
Lõpetuseks on teema tundmusest, et USAs kasvavab antisemitism.
Mõned USA juudid tunnevad, et Trump ei võitle sellega piisavalt.
Õigustatud või mitte, kuid millalgi, parem varem kui hiljem,
peab peaminister selle teemaks võtma ettevaatlikult, kuid jõuliselt.
Olukord on äärmiselt huvitav. Kui vaadata Trumpi lähiringkonda -
ntks Buster Bolton, erukindral Flynn, Rudy Giuliani, on need inimesed,
kes räägivad Iisraelile olulistel poliitilistel teemadel
ja näivad enamasti nõustuvat Netanyahuga
ja kindlasti Iisraeli valijate enamusega
See on paljuski üllatav ja pretsedenditu.
Kuidas nad neis valdkondades käituma hakkavad, on vara öelda,
kuid Netanyahu peab välja mõtlema,
kuidas sellega distantsi hoida.
Palestiinlastel on põhjust muretseda, aga distantsi oleks vaja
USA juudikogukonna šokeeritud reaktsiooni tõttu,
kuna enamik ei toetanud Trumpi.
Nad püüavad pöörduda moslemi- ja teiste rühmituste poole
ja otsivad korrigeerivaid meetmeid, sest ei oska sellele reageerida.
Peaminister ei saa seda ignoreerida.
Selle teema tähtsust ei tohi alahinnata.
Kahjuks on saateaeg otsakorral. Saate kõik võimaluse ennustusteks.
Pigem järjepidevus kui muutus.
USA jätkab taandumist Lähis-Idast. Fookus ISISele ja terrorismile jätkub,
kuid üldiselt taandutakse regioonist,
mis saab Iisraelile probleemiks, kuid mitte ületamatuks.
Tegelikkus sai reaalsuseks, kuid show peab jätkuma.
Esimesed tippkohtumised - NATO oma aasta alguses
ja esimene Putini ja Trumpi kohtumine
on tähtsamad, kui esimene Netanyahu-Trumpi kohtumine.
Mis Trumpil meeles ka ei mõlguks, segavad teda ilmselt sündmused.
Sündmused dikteerivad toimuva, mitte platvormid ja retoorika.
Aeg näitab. Suur aitäh, Owen Alterman, Amir Oren
ja dr Nir Boms.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanilolevate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio
valmib tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri