JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Aasta eest algas Iisraelis vägivallalaine
palestiinlaste pea igapäevaste pussitamis-, tulistamis-
ja rammimisrünnakutega. Täna arutame hetkeolukorda
ja mida selle leevendamiseks erinevates sfäärides tehakse.
Stuudios on Daniel Cohen,
Rahvusliku Julgeoleku Uurimisinstituudi teadlane,
TV7 analüütik Amir Oren ja dr Kobi Michael,
Rahvusliku Julgeoleku Uurimisinstituudi vanemteadur.
Teeme väikese ülevaate.
Kuidas see algas ja milline on seis täna?
Mõni võib öelda, et see on palestiinlaste ja Iisraeli aatomisõda,
mitte et keegi tuumarelvi kasutaks,
vaid palestiinlaste ühiskonna atomiseerumise tõttu.
Esmakordselt pole palestiinlaste organiseeritud vastupanu
või terrorism või vägivald, kuidas tahes seda nimetada soovite,
võitlusega ühinenud.
Nad ehk proovisid,
kuid ei suutnud vägivalda organiseerida.
Läänekalda ja Ida-Jeruusalemma elanikel
õnnestus tegutseda individuaalselt oma impulsside või pettumuse põhjal,
kuid Iisraelil õnnestus vägivallalaine enamjaolt vaos hoida.
Lisaks ei suutnud palestiinlaste juhtkond vägivalda
oma välispoliitikas ära kasutada.
Dr Michael, praegust olukorda uurides
oleme vaadelnud erinevaid sündmusi,
millel on mõneti lineaarne loomus
seoses vägivalla taaspuhkemisega. Vägivald on spetsiifilisem.
Üksikisikud püüavad rünnata julgeolekujõude Ida-Jeruusalemmas
ja piiratud määral ka Läänekaldal.
Varem toimus rünnakuid pea iga päev kogu riigis.
Praegu näeme neid ehk kord nädalas.
Mil määral Iisrael seda kontrollida suudab
ja kas Palestiina omavalitsusega
tehakse selle leevendamiseks koostööd?
Esmalt peaksime arvestama sellega,
et näeme vaid osalist pilti.
Selles mõttes, et näeme avalikku vägivalda,
kuid peaksime teadma, et sadu rünnakuid hoitakse ära
iga päev, iga nädal ja iga kuu.
Enamik neist IDF-i ja Iisraeli julgeolekuteenistuse poolt
ja osa palestiinlaste julgeolekuaparaadi poolt
ning osa ühiselt.
Mastaap on palju suurem kui näeme.
Räägime ulatuslikust fenomenist.
Tahaksime kõik sellele ilmingule lõplikku seletust leida.
Ma pole kindel, et selleni jõudnud oleme.
Oleme tunnistajaiks fenomenile,
mis on sisemiste ja väliste faktorite
keeruka kombinatsiooni tagajärg.
Ja lõpuks on see ka
nn Araabia kevade hiline väljendus
palestiinlaste areenil.
Iisrael ja Palestiina omavalitsus (PO)
omavad ühiseid strateegilisi huve
fenomeni vaoshoidmise tagamises,
sest see ei ohusta üksnes Iisraeli huve,
vaid eelkõige Palestiina omavalitsuse stabiilsust.
Hr Cohen, olukorda vaadates mõistame,
nagu Amir Oren ja dr Michael viitasid,
et rünnakuid pole õhutanud ega sepitsenud võimud,
vaid pigem on need lähtunud sotsiaalmeediast
ja erinevatest suhtlusplatvormidest, kus on püütud õhutada noori
igapäevaste vahenditega, nagu noad, kirved jms, rünnakuid sooritama.
Kuidas te seda antud situatsioonis näete?
Palestiinlaste poolel on need endiselt noored,
kes sotsiaalmeedia mõjutusel relva haaravad ja rünnata otsustavad.
Ei saa öelda, et palestiinlaste poolel midagi muutunud oleks.
Näeme, et Iisraeli valitsus, parlament ja julgeolekujõud
püüdsid seda seekord tõsiselt suhtlusmeedias peatada.
Jälgitakse rohkem palestiinlaste sotsiaalmeediat,
Iisrael korraldab rohkem kampaaniaid
ja üksused nagu 8200 loovad rohkem algoritme,
et püüda tuvastada, prognoosida ja vahistada
rünnakukavatsusega isikuid.
Vaatajatele selgituseks - üksus 8200 tähendab sõjaväeluuret.
Näeme ka tööd vaenuõhutamise ja mõjutamise vastu.
Nagu öeldud, pole antud vägivald PO poolt organiseeritud.
Viimastel kuudel on toimunud mitmeid vaenuõhutamisega seotud vahistamisi
Mullu oli neid vaid mõni,
ehk vaid viiel korral esitati kellelegi vastav süüdistus.
Nüüd on vahistatud üle 100 inimese
terroritegevusele viiva vaenuõhutamise eest.
Amir Oren? - Kõik, kes on kunagi vanu kriminulle lugenud
ja teavad, et tavalise kuritegevuse
ja muu vägivalla vahel on vaid väike erinevus,
teavad samuti, et politsei või luure- ja julgeolekuorganid
otsivad alati kolme faktorit:
motiive, vahendeid ja võimalusi kuriteo sooritamiseks,
kui nad kurjategijat jahivad.
Iisraellastel on õnnestunud vähendada kontaktivõimalusi
pahategijate ja kaitsjate vahel erinevate lihtsate vahenditega.
Kehtestatakse blokaade
ja hoolitsetakse politseinike ohutuse eest.
Mingil määral on tegeletud vahenditega,
nagu hr Cohen mainis, suhtlusmeedia vormis,
kuid mitte nugade ja teiste koduste relvadega
või autodega rammimiseks.
Kuid keegi pole seni tegelenud motiividega.
Motiivid on rahvuslikud või usulised.
On raske keelata
mõnel usuliselt meelestatul midagi teha.
Mõned teevad seda psühholoogilistel,
emotsionaalsetel või perekondlikel põhjustel.
Kui näed sotsiaalmeedias enesetapukirja,
tead, et võib hoiatada kas vanemaid või külavanemat,
et nad noort loobuma sunniksid:
"Nad teavad seda ja ootavad sind,"
ja öelda oma vägedele, et nad ei tulistaks 13-aastast tüdrukut,
kes tahab enesetappu teha.
USAs on fenomen nimega "enesetapp politseiniku läbi".
Kui keegi tahab enesetappu teha, kuid pole selleks ise võimeline,
minnakse ja provotseeritakse intsident politseiga, kes ta maha laseb.
See on sarnane. Iisrael aga ei taha vägivallatsüklit matustega
ja nendest ajendatud rünnakutega sugulaste ja sõprade poolt.
Iisraellaste tegevus on mõtestatud,
kuid motiividega tegeletakse vaid osaliselt.
Motiivide suhtes olen nõus.
Kuid ütleksin, et motiivide olemuse proportsionaalsuse suhtes
olen eri meelt. Arvan,
et enamik sellest pole religioosne ega rahvuslik,
vaid väga isiklik, psühholoogiline, ühiskondlik ja kultuuriline.
Kas isegi siis, kui enamik rünnakuid toimus juudi suurpühade ajal,
mil vägivallalaine alguse sai?
See käib võimaluste sektsiooni alla.
Neil on kergem sihtmärkideni jõuda
selliste sündmuste ja päevade ajal.
Tegelikult arvan,
et näeme palestiinlaste ühiskonna käärimisprotsessi.
See peaks meile tõsist muret tekitama.
Käimas on traditsionaalse võimu mehhanismide erosioon
Palestiina omavalitsuses.
See algab perekonnast, vanematest ja liigub kogukonnavanemateni
ning seejärel haridussüsteemi ja institutsioonidesse,
mis on seotud Palestiina omavalitsuse olemusega.
Näeme, et kõik need neli võimutüüpi on erodeerumas
ja see ei alanud eile või eelmine aasta.
Viimane vägivalla- või terrorilaine
on selle erosiooniprotsessi tulemus või peegeldus.
See on kestnud aastaid, mitte ei alanud mullu.
See on erodeerumise tagajärg.
Palestiina ühiskonnas pole mehhanisme selle vaoshoidmiseks.
Kui nooremat põlvkonda inspireerib
ISIS või religioon,
mida ühelt poolt julgustab ässitamine
institutsioonide või teiste tahkude poolt,
siis teiselt poolt inspireerib neid Araabia kevad
ning araabia tänavatel ja sõdades toimuv.
Frustratsiooni ja meeleheidet tekitab ka Palestiina omavalitsus
ja Hamas PO alternatiivina.
Majanduslik ja ühiskondlik olukord on väga karm.
Kui noored ei näe midagi muud
peale pika, pimeda tunneli,
ja neil pole võimalusi oma pürgimuste teostamiseks;
kui neil pole peale ülikooli lõpetamist midagi teha,
ja nad näevad,
et araabiamaailma ja rahvusvahelise areeni varasemat toetust enam pole,
kuna palestiinlaste küsimus pole enam teemaks ...
Kindlasti. Tahaksin võtta luubi alla Araabia kevade,
mida mainisite, mis algas 2011-2012.
Hr Cohen, kas näete paralleeli
Iisraeli ümbritseva Araabia kevade
ning viimase aasta sündmuste vahel,
kus üha rohkem palestiinlasi haaras relvad
ja asus vägivallategusid sooritama?
Nagu kolleeg ütles, on tegu rõhumise ja masendusega.
Nad ei suuda oma häält kuuldavale tuua.
Kas on siiski võimalik seostada Iisraeli ümber käivat Araabia kevadet
Palestiina aladel ja Iisraelis toimuvaga?
Meid ümbritsevate maade puhul
oli tegemist sama mehhanismiga.
Võimekad noored ei suuda leida oma häält ega alternatiive
rõhuvatele või depressiivsetele valitsustele ja võimuvormidele
nagu ka Palestiina aladel. Selles aspektis on piisavalt sarnasusi.
Lisaksin, et meie terrorifenomen on kohalikumat laadi,
kuna tegu on nõiaringiga. Üks pereliige sooritab terroriakti,
teine pereliige või keegi samast koolist või kogukonnast teeb sama.
See algab siseringis.
Kui ei pakuta alternatiive ega platvormi uutele häältele.
viib see uue terrorini.
Araabia kevade ja meil mullu toimunu vahel
on vähemalt üks sarnasus.
Araabia ühiskondades üldiselt, palestiinlaste seas ehk küll vähem,
kuna nad sarnanevad pigem Iisraelile kui diktaatorlikule araabiamaale,
pole üksikisikul pea kunagi võimu.
Riigi, mehhanismide, organiseeritud religiooni ja feodaalsüsteemide seas
tundis üksikisik end jõuetuna.
Massimeedia ja sotsiaalmeedia
tõid esiplaanile üksikisikute teod.
See algas Tuneesias ja levis mujale. Rahvas nägi,
et ühe isiku tegevus levis kulutulena.
See läks liikvele ka palestiinlaste-Iisraeli konfliktis.
Kuid seejärel suudeti see Iisraeli reaktsiooni tõttu vaos hoida.
Mängus on veel üks faktor.
Iisraelis on hetkel suurpühade aeg.
Üksikute juutide
või organiseeritud gruppide tegevus
võib õhutada üles uue palestiinlaste vägivallalaine.
Iisraeli politsei tunneb muret
Iisraeli juutide tegevuse suhtes,
kes pühade ajal pühapaiku külastavad.
Nad loodavad sedagi vaos hoida,
kuna muidu provokatsioonidetsüklile lõppu ei tulegi.
Dr Michael, kuuleme Amir Orenilt, et asi on Templimäes.
Täna seisab seal al-Aqsa mošee.
Juutidel ei lubata nende ülimas pühapaigas palvetada.
Kui nad paika külastada saavad,
võib see juutide ja moslemite vahel pingeid õhutada,
mis viib omakorda vägivallategudeni,
mida Iisraeli politsei ja julgeolek ehk osaliselt vaos hoida suudavad.
Neid muresid on väljendanud ka peaminister Netanyahu,
kaitseminister Lieberman ja teised Iisraeli valitsuse tippliikmed.
Kas nad suudavad olukorda niivõrd muutlikul ajal vaos hoida?
Loodan, et jah. Neil on vastavad kavatsused.
Nad mõistavad olukorra tundlikkust ja võimalikke tagajärgi.
See oli üks praeguse vägivalla ja terrorismilaine ajendeid -
vaenuõhutamine ja kuulujutud Iisraeli kavatsuste suhtes
Templimäe ja al-Aqsa mošee osas.
Selles tantsus on kaks poolt.
Palestiina omavalitsus on osa sellest.
Tegelikult on siin rohkemgi pooli. Osalevad ka Iisraeli isalmiliikumine
ja Jordaania.
Arvan, et Jordaania ja Iisrael on väga vastutustundlikud.
Ka Palestiina omavalitsus on vastutustundlik
ega õhuta vaenu.
Loodan, et islamiliikumine Iisraelis
väldib samuti negatiivset panust. Olukord on väga tundlik
ja isegi plahvatusohtlik.
Loodan, et kõik mõistavad,
et praegune aeg, eriti juudi pühad,
pole põhjus uueks plahvatuseks
või terrori süvendamiseks.
Lisaksin midagi eelöeldu kohta.
See puudutab sarnasusi. Asi on hirmu kaotamises.
Araabia ühiskond lõpetas võimude kartmise.
Kui otsime selle sündroomi algust,
leiame selle USA sissetungist Iraaki 2003. a,
kui Saddam Hussein võimult kõrvaldati.
Huvitav. Hr Cohen,
suhtlusmeedial on sellel perioodil tähtis roll.
Olen jälginud viimasel ajal araabia meediat ja raporteid.
Nad on korduvalt tähelepanu juhtinud,
et juudid tulevad islami pühapaika
ning õhutanud moslemeid kogunema ja seda takistama.
Nende väitel ohustab see fenomen moslemeid üldiselt,
kuid eriti islami religiooni.
Mida saab Iisrael teha olukorras,
kus suhtlusmeediat ei saa kontrollida?
Kuidas Iisrael sellele vastata saab?
Iisrael võitleb suhtlusmeedia platvormidel, näiteks Facebookis.
See algas parlamendis uute seadustega
Facebooki reguleerimiseks Iisraelis,
et seal näiteks vaenuõhutamist ei näidataks.
Vaatame võitlust ISISega. See on hea näide.
Kui Silicon Valley otsustab võidelda ISISe sarnaste rühmitustega,
on see väga edukas.
Nad sulgevad lehekülgi, kontosid ja teatavad neist võimudele.
Me ei tee sama Iisraeli-palestiinlaste unikaalses konfliktis.
Me ei näe seda ka Iisraeli kohalolu puudumises
araabia meediamaailmas.
On üks IDF ülem, kes al-Jazeeras ja mujal palju esineb.
Kuid pole piisavalt Iisraeli hääli,
kes selgelt ütleksid, et Iisraelil pole selliseid kavatsusi,
ja antud fenomenile vastu seisaksid.
Ehk avanevad uued võimalused ISISe vastases võitluses
või sunniitide ja šiiitide võitluses.
Ehk tõuseb rohkem tugevaid hääli,
kes neil tundlikel teemadel sõna võtaksid ja ütleksid,
et Iisraelil pole selliseid kavatsusi.
Kui araabia meedias rohkem kohal oleksime, näeksime rohkem muutust.
Hr Oren, palun ka teie nägemust selles küsimuses
ja püüame ka minna kaugemale,
kus praegust taaspuhkenud vägivalda või eskalatsiooni
kasutavad ära rühmitused nagu Jabhat Fattah al-Sham või ISIS,
kes on nurka surutud. Kas nad kasutavad seda habrast aega
Iisraeli-palestiinlaste konflikti süvendamiseks,
et juhtida tähelepanu endalt kõrvale ja siia regiooni?
Iisrael tunneb selle suhtes pidevalt muret.
Isegi 2001. a, kui tegutses Hezbollah,
mitte praegused Süürias asuvad rühmitused,
kartis Iisrael, et samal ajal, kui ta keskendub Läänekaldale,
plahvatab põhjarinne.
See juhtus alles 2006. a kahe Iisraeli sõduri röövimisega.
See võib juhtuda, kuid Iisraelil on edukalt õnnestunud
isoleerida põhjarinne Läänekaldal toimuvast.
Ja isegi Läänekaldal on teistest eraldatud palestiinlased,
kes tahavad vaid perele elatist teenida.
Iisraeli julgeolek ja armee on selle kampaania esirinnas,
et anda võimalikult palju sissepääsulube
töötamiseks kas Iisraelis või Läänekalda asundustes,
kuna sel juhul on neil rohkem kaotada.
Statistiliselt pole peaaegu keegi neist vägivallas osalenud.
Probleem on selles, et Iisraelist rääkides
räägime valitsusest, organiseeritud mehhanismist.
Iisrael ei kontrolli asunikke.
Kaks tulipunkti on olnud Hebron,
kus juutidel ja moslemitel tihti hõõrumisi esineb,
ja Ida-Jeruusalemm.
Kui terrorilaine algas, lisandus ka teisi linnu nagu Ra'anana ja Tel Aviv.
Kuid viimasel ajal on pea kõik rünnakuid toimunud
kas Hebroni kandis või Jeruusalemmas.
Arvan, et Süürias võitlevatel rühmitustel
ei jää lõpuks enam aega,
võimeid ega ressursse palestiinlaste areeni mõjutada.
Ma pole kindel, et palestiinlaste areen nende huviorbiidi tipus on.
Nad on niivõrd hõivatud iseenda ellujäämisega Süürias.
Nende peamine töö ja eesmärk
on kukutada võimult Assadi režiim ja ellu jääda.
Ma pole kindel, et neil siin mingit mõju on.
Ja isegi Hezbollah, kes on suurem, omab rohkem võimeid
ja on poolriiklik üksus,
püüdis sekkuda mitte üksnes Läänekalda palestiinlaste areenil,
vaid ka palestiinlaste seas Iisraelis,
et olukorda pingestada, halvendada ja vaenu õhutada.
Seegi on väga marginaalne. Ma ei usu, et see suurt mõju omaks.
Lõpuks jääb asi iisraellaste ja palestiinlaste lahendada.
Mullu püüdis ISIS mitme kampaaniaga
meie konflikti tulle õli valada.
Nägime kümmekonda videot, mõnda neist isegi heebrea keeles,
mis kutsusid palestiinlasi tegudele
ning seda isegi Hamasi ja teiste palestiina liikumiste vastu.
Pärast juulis al-Qaedast lahkumist keskendub Jabhat Fatthah al-Sham
kohalikule tegevusele ja võitlusele Süürias. Neil pole aega.
Tehnilises mõttes nad ei lahkunud al-Qaedast
ja kuuluvad endiselt Nusra Rindesse ja mujale ning ühinesid mässulistega.
Nad püüavad Lääne tähelepanu
al-Qaeda strateegialt eemale juhtida.
Selleks peavad nad loobuma näiteks võitlusest Iisraeli vastu.
Saateaeg on kahjuks otsakorral.
Kuidas näete olukorda lähiajal arenemas?
Pilt jääb endiseks,
kui praeguses kontekstis muutusi pole.
Meil on palestiinlastega poliitiline ummik.
Iisraeli poolel puudub poliitiline tahe või isegi poliitiline võime
võtta ette midagi dramaatilist või põhjapanevat.
Ja kui Palestiina omavalitsuses midagi ei muutu.
Kui millegi pärast muretseda,
siis Gaza ja Hamasi pärast.
Olukord Gazas võib tõsiselt halveneda.
Hamasil on kavatsused PO ja Läänekalda suhtes,
keda nad õõnestada tahavad. - Üks lause, hr Cohen.
Peame tegema kõik selleks, et PO kokku ei variseks.
See on järgmise paari aasta peamine väljakutse.
- Iisrael pole valmis näljutamissõjaks,
kuid suutis selle laine vaos hoida ja selle üksnes tüütuseks muuta.
Meie aeg on otsas.
Aitäh saates osalemast, Daniel Cohen, Amir Oren,
ja dr Kobi Michael.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanilolevate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio
valmib tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri