JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Alates 2015. a on Venemaa ja Iraan tõhustanud erinevatel aladel koostööd
kuna ühised huvid regioonis ja Lääne kriitika
on ajendanud Moskvat ja Teherani jõude ühendama
ja oma rahvusvahelist staatust toestama.
Unikaalsest suhtest vestlevad stuudios dr Sarah Feinberg,
Riikliku Julgeoleku Uurimisinstituudi teadlane,
TV7 analüütik Amir Oren
ja hr Meir Javedanfar, Iraani teema lektor IDC Herzeliyah'st.
Hr Oren, sellel unikaalsel suhtel on mitmeid tahke ja põhjuseid.
Andke väike ülevaade, millest täna vestleme.
Kui jätta kõrvale tuumaleping,
kus Venemaa oli kõnelustel Iraaniga üks osapool,
siis nüüd kus Lähis-Ida keskendub Iraagile ja Süüriale,
on meil kaks koalitsiooni:
USA juhitud koalitsioon ja mitte-USA ehk anti-USA koalitsioon.
Teist koalitsiooni juhib Venemaa ja Iraan osaleb selles,
kuid on Venemaa kõrval vähetähtsam.
Moskva-Teherani suhte osas tuleb selgitada,
et nad pole võrdsed.
Venemaa teeb otsused ja Iraan mängib teist viiulit.
Dr Feinberg, eelmisel kuul kohtus Mihhail Bogdanov
Iraani välisministri Zarifiga.
Nad arutasid regionaalse koostöö erinevaid aspekte.
Iraan osaleb nüüd ka suurel Vene Mereväe õppusel,
mis toimub nii Vahemerel kui Kaspia merel.
Iraan osaleb vaid Kaspia merel,
et vältida regionaalseid tülisid Iisraeli ja Egiptusega.
Samas näeme üha rohkem koostööd nii sõjalises kui majandusvallas.
Selgitage, palun,
kui sügav ja oluline see koostöö hetkel on.
Hetkel näeme pretsedenditut suhete lähenemist
Iraani ja Venemaa vahel.
Venemaa kasutas esmakordselt Iraani Õhubaasi
rünnakute tegemiseks Süürias.
Mainiksin, et see on esimest korda pärast 1946. aastat,
kui Iraan võõrustab välisriiki, kes kolmandas riigis rünnakuid teeb.
Hetkel näeme süvenevat lähenemist,
mis on toimunud juba mõned aastad.
Selgitaksin veidi selle lähenemise põhjuseid.
Venemaa perspektiivist
oleks Iraani pöördumine USA või Lääne leeri
mõnes mõttes õudusunenägu.
Alates 2010. - 2012. aastast
on Venemaa teinud kõik võimaliku
strateegilise partnerluse tagamiseks Iraaniga.
Ma pole nõus,
et Iraan siin väiksem partner on.
Iraani ja Venemaa vahel käib Süürias tõeline võimuvõitlus.
Venemaa teeb kõik,
et saavutada Iraani usaldus selle strateegilise liidu tagamiseks.
See eskaleerumine ja pretsedenditu lähenemine
on osa sellest. Lisaks on Venemaa strateegiaks
ehitada sellele lähenemisele taktikalist liitu Iraani ja Türgi vahel.
See on venelaste põhimäng.
Nad tõid türklased mängu
ja tõukavad neid lahkuma
Lääne koalitsioonist sunniitidega,
ja vältima Süürias
islamistide toetamist.
Hetkel areneb Süürias veider, ajutine kolmnurk
Türgi, Venemaa ja Iraani vahel,
mida juhib Venemaa.
Tuleme selle juurde peagi tagasi.
See on tähtis teema ja väärib meie tähelepanu.
Hr Javedanfar,
dr Feinberg juba mainis seoses iraanlastega,
et nad lubasid Venemaal kasutada Hamadani õhubaasi
Süüria islamirühmituste pommitamiseks,
sh ISIS ja teised.
Seda väidavad nemad. - Nii nad tõesti väidavad.
Mõistame selle operatiivset tähtsust.
Venemaalt Süüriasse on 3000 km
Iraanist aga üksnes 700 km.
Nii saavad Vene hävitajad rohkem lõhkekehi kanda
ja rohkem õhurünnakuid teha.
Kuid kas see on samas seotud kaotustega,
mida on kandnud Revolutsioonikaart ja Süüriasse saadetud Iraani väed
lahingutes mässuliste ja ISISega?
Iraan kurtis Venemaale,
et too ei tee piisavalt õhurünnakuid
ISISe teiste Süüria rühmituste vastu.
Kas see lähenemine sõltub ka olukorrast?
Iraani välispoliitika on sisepoliitika kõrvalprodukt.
Iraanis on karmikäeline režiim ja nn mõõdukatest koosnev valitsus
ning mingisugune reformistide koalitsioon,
kes jäid alles 2009. a ülestõusust Iraanis.
Karmi liini pooldajad tahavad lähemaid suhteid Venemaaga,
et USAd eemale tõugata
ja et isoleerida Iraani mõõdukaid ja reformiste.
Nood ei taha Venemaaga suhteid katkestada,
vaid tasakaalustada need USA-suhetega.
Siinkohal olen nõus hr Oreniga,
et Iraan pole Venemaaga võrdne. Venemaa on Iraani väärkohelnud
ja kasutanud Iraani oma huvides kõrvaleheidetava mängukaardina.
Näiteks WikiLeaksi väitel kuulavat Venemaa Iisraeli nõu,
et aeglustada Bushehri tuumatehase ehitust.
See on 10 aastat graafikust maas.
Kui jõujaam lubati avada 2006. a
ja see valmis hoopis 2016. a, poleks sa iraanlasena rõõmus.
Kui see maksis 800 mln USD asemel 4 miljardit, sa ei rõõmusta.
Kui maksid 2008. a S-300 raketitõrje kaitsekompleksi eest,
ja kaitsekompleksid ei kuulu ÜRO sanktsioonide alla,
ning Venemaal võttis selle kohaletoimetamine 8 aastat,
ei nähta, et Venemaa Iraani võrdselt kohtleks. Selles ongi konks.
Reformistid ja mõõdukad pole selle üle rõõmsad.
Nad ei käsi küll Vene suursaadikut välja saata
ega taha ka radikaalide kombel saatkonna müüridele ronida.
Nad säilitavad suhted Venemaaga, kuid parandavad neid ka USAga,
et neid tasakaaluks vastandada.
Radikaalid aga seda ei taha.
Nad usuvad, et tuumaleping jättis Iraanist liiga nõrga mulje,
et Rouhani muutus iraanlaste seas liiga populaarseks.
Ja üks viis tema isoleerimiseks
on tihendada suhteid ja koostööd Venemaaga.
Lisaksin veel ühe mõtte.
Üks põhjus Iraani-Venemaa lähedaseks koostööks regioonis on,
et Venemaa peab USAd sunniitide-meelseks jõuks
ja tahab näidata end šiiitide-meelsena.
Hr Oren, karmi liini pooldajad on Iraanis endiselt võimul
ja teevad kõik otsused Iraani ülemjuhi ajatolla Ali Khamenei juhtimisel.
Vestlesin hiljuti ühe Iraani ja Venemaa eksperdiga.
Ta ütles regionaalsest aspektist rääkides midagi huvitavat.
Iraan ja Venmaa töötavad koos
USA välispoliitika õõnestamiseks regioonis
ja põhimõtteliselt väidavad, et ohjad on nüüd nende käes
ning Iraani ja Venemaa strateegiliste huvide kattumine
on USA väljatõukamises olulist rolli mänginud.
Nagu dr Feinberg mainis,
kui Vene-Iraani liiduga ühineks ka Türgi,
tähendaks see USA kõrval suurt probleemi ka Iisraelile.
Kui vaadata ajalugu ja geograafiat,
on Vene-Iraani liit kõrvalekalle.
Venelased on tavatsenud näha asju põhi-lõuna telje spektrist
ja iraanlased ida-lääne teljelt.
Vaatame näiteks Süüriat.
Süüria oli nii Iraani kui Venemaa liitlane, kuid vastupidistel põhjustel.
Iraan tahtis mööda minna Iraagist, mis jääb Iraani ja Süüria vahele.
Venemaa tahtis kinnitada kanda Vahemere idaosas
ja minna mööda Türgist.
Türgi on aga ajaloo vältel olnud Venemaa ja NSVL vaenlane.
NSVL tungis pärast II Maailmasõda Iraani.
Šahhi juhitud Iraan tahtis abi USA-lt.
USA kartis, et NSVL tungis Iraani Pärsia lahe vetesse pääsemiseks.
Kuidas see tänapäeva mõjutab?
Ajaloolisest perspektiivist on Pärsia ja Iraan vajanud Läänt. Nad ei vaja ...
Iraanlased ei usalda ...
Vabandust, et vahele segan, kuid see kinnitab sinu mõtet.
Kui korraldada küsitlus, kus rahvas julgeb arvamust avaldada,
leiaksime, et iraanlased usaldavad rohkem USAd kui Venemaad.
1946. a okupeeris NSVL Iraani Aserbaidžani provintsi.
Ilma USAta oleks Iraan selle kaotanud.
NSVL oleks sealsed piirilinnad endale jätnud.
Tänu USA-le kuuluvad need endiselt Iraanile.
Dr Feinberg, ütlesite, et Iraan ja Venemaa on võrdsed partnerid
ning hr Oreni ja hr Javedanfari sõnul nad pole võrdsed
ja Venemaa on siin eelisseisus.
Samas on president Putin kuulutanud,
et läheb Teherani kohtuma president Rouhaniga,
et arutada regionaalseid aspekte ja muud koostööd maade vahel.
Kas see on Iraani rahustamiseks
või on siin mõni tagamõte, kus on mängus Vene huvid?
See võib olla ka Iraani rahustamiseks,
sest oleme kuulnud mitmeid vihapurskeid kaitseministrilt
ja teistelt Iraani juhtpoliitikutelt.
Kui aga vaatame tervikpilti, siis pole see välk selgest taevast.
Putini käik on ka reaktsiooniks rahvusvahelisele survele,
mida Venemaa hetkel kogeb.
Näeme Venemaad hetkel
äärmiselt raskes majandusseisus,
osaliselt majandussanktsioonide tõttu.
Vaatamata pildile poliitilisest stabiilsusest,
näeme suuri mõrasid eliidi seas
ja mõningaid märke sisepoliitilisest ebastabiilsusest.
See võib olla Venemaa eliidi ärritumise põhjuseks.
Lähis-Ida on president Putinile võtmekaardiks
läbirääkimistel USA ja Euroopaga,
et vabaneda sanktsioonidest
ja peatada NATO surveavaldused, nagu Venemaa neid näeb.
President Putini visiit Teherani on vastus sellele.
See pole üksnes Iraani rahustamiseks,
vaid ka üks viis kriisi tekitamiseks,
et vabaneda kriisist Venemaa-Ukraina piiril.
Hr Oren?
Radikaalse islami fenomen oma erinevates vormides
algas 1970. aastate lõpus kahes erinevas sündmuses,
mida Lääs on valesti tõlgendanud.
Üks oli Khomeini revolutsioon Iraanis
ja teine põhjustas NSVL tungimise Afganistani.
USA reaktsioon Afganistanile oli aidata mudžahiide,
neid, kes hiljem USA vastu pöördusid, al-Qaeda rajasid ja ülejäänu on teada.
Ka Venemaa kardab radikaalset islamit.
Tal on oma moslemivähemus,
kellest osa kaldub vägivallale,
kui režiim neile survet avaldab.
Venemaa on Clintoni valitsusest peale,
kui toimusid Gore'i ja Tšernomyrdini kohtumised,
püüdnud blokeerida Iraani ekspansiooni.
Süürias aga nähakse asju ühtmoodi, kuna tahetakse Assadi võimule jätta.
See on taktikaline liit. See ei tähenda,
et Venemaa ja Iraani poliitika pikemas perspektiivis samaks jääb.
Seepärast on mõõdukas režiim Teheranis
Venemaale sobivam.
Hr Javedanfar, mõistate iraanlasi.
Olete ise iraanlane ja sündisite Teheranis.
Olete uurinud seda teemat enamiku oma elust,
olete selle ala ekspert.
Aidake mõista, mida iraanlased mõtlevad.
Ütlete, et paljugi nende regionaalsest ja strateegilisest tegevusest
sõltub sisepoliitikast ja sisehuvidest
ning üks Iraani sisepoliitika ja -huvide võtmeelemente on selles,
et rahvas on huvitatud lähematest suhetest Läänega,
kuid ohjad on endiselt radikaalide käes.
Iraanis on raske telefoniküsitlusi teha,
sest ei teata, kes helistab ja miks, ja tõelisi mõtteid eriti ei avaldata.
Vahel räägivad iraanlased välisreporteritega
ja paluvad neil oma perekonnanime mitte mainida, et probleeme vältida.
Arvestades sellega
ning viimaste presidendivalimiste ja nõuandva kogu valimiste valguses,
kuhu pääses suur arv reformiste, kuid kõik vanad liikmed said ka tagasi,
tahab enamus Iraani rahvast terveid suhteid kõigi maadega.
Nad ei usu karmikäelisse, revolutsioonilisse lähenemisse.
Isegi ülemjuht teab seda.
Ometi paranevad suhted Venemaaga,
Iraan ja Venemaa lähenevad
ning Venemaa ja Iraani poliitikad regioonis on aina ühtsemad.
Jätkaksin eelöeldut. Tahaksin vaidlustada väite
nagu johtuks Venemaa ja Iraani tegevus USA puudumisest regioonis.
Venemaa ja Iraan astuvad lõksu ning Obama jälgib ja õhutab takka.
Kes tahab Süüriat vallutada?
Kas USA? Või Iisrael? Riigile on nii palju kahju tehtud!
Seal on suur segadus lahendada.
Obama on õppinud Iraagist ja Afganistanist
pärast kolme triljonit dollarit maksumaksjate raha,
et neid probleeme on võimatu lahendada.
Kui Venemaa ja Iraan tahavad minna ja ebaõnnestuda, kus USA nurjus,
laseb ta sellel vabalt juhtuda.
Kui Venemaa ja Iraan arvavad, et Bashar Assad
pärast 200 000 kaasmaalase tapmist gaasi, piinamise ja näljasurmaga
suudab Süüriat koos hoida Iraani toe ning Vene raha ja õhujõududega,
nad eksivad.
See võtab miljardeid ja Obama tahab,
et selle raha kulutaksid Venemaa ja Iraan.
Et nad vajuksid nn uue Lähis-Ida versiooni sohu
nagu USA tegeles Vietnamiga.
Vajugu nad Süüria sohu,
maksku nad oma sõdurite ja rahaga selle lahendamatu probleemi eest.
Olen nõus,
kuid siin on vähemalt üks aspekt veel.
Hezbollah ja Liibanon.
Iraan on Hezbollah'le mentoriks olnud
ja näeb Liibanoni islamirevolutsiooni käepikendusena.
Venemaad see ei huvita,
kuid ta tahab säilitada Süüria rannikuala,
merebaase Latakias ja Tartusis ja vajab seetõttu ka Hezbollah't.
Kõiges muus on sul õigus. - Dr Feinberg?
Nad vajavad tõesti Hezbollah't,
kuid mängivad samal ajal targalt keerukat mängu.
Deklaratiivsel tasandil kaitstakse Iisraeli huve.
Nii nagu Iraan ei usalda Venemaad,
ei usalda ka Venemaa Iraani.
Ja neil on Iraanist erinev lõppsiht.
Nad ei taha näha Pärsia impeeriumi taassündi Lähis-Idas.
Nad tahavad tasakaalu sunniitide ja šiiitide telje vahel
ja kaitsta samas Iisraeli huve, mitte tingimata armastusest,
vaid reaalpoliitikast, kuna nad teavad,
et Iisrael võib rikkuda kogu Venemaa mängu Süürias.
Iraani press ja sotsiaalmeedia on nentinud,
et välispressi andmetel on Iisrael Süürias rünnakuid teinud.
Välisraporti andmeil ründas Iisrael Hezbollah' positsioone.
Iraani rahvas küsib: Mida tegi Venemaa?
Iraanlased ei vaata sellele läbi sõrmede.
Oletan, et see muudab Venemaa ja Iraani radikaalide armuafääri
Iraani mõõdukate ja reformistide silmis absurdseks.
Nad näevad, et Putin on Iisraeli sõber:
visiidid, telefonikõned, Venemaa ostab Iisraelilt relvi.
Ometi suhtlevad nad ka Iraaniga.
Nende väitel toetus šahh liialt USA-le,
kuid praegu on nad valmis suhete eest Venemaaga peaaegu kõike maksma.
Jõuamegi Iisraeli juurde.
Iisraeli ja Venemaa vahel kehtestati Süürias tehniline koordineerimine.
Kui palju Venemaa-Iraani koostöö
tegelikult mõjutab koostööd Iisraeliga
ja kas see mõjutab Iisraeli võimet Süürias tegutseda?
Iisraeli-Venemaa koordineerimine Süürias on vägagi piiratud.
Ühe põhjusena tahetakse vältida USA vihastamist.
Peamiseks sihiks on vältida õhurünnakute konflikte,
sest Iisrael on Venemaale teatanud,
et jätkab Hezbollah pommitamist,
kui see püüab toimetada raskerelvastust, sh rakette,
Süüriast Liibanoni.
Venemaad on teavitatud, et see on Iisraeli poliitika.
Iisrael püüab teha seda nii,
et ei Hezbollah, Süüria ega Venemaa peaks reageerima, kuid see on fakt.
Kui Vene õhurünnakud tulevad liiga lähedale Iisraeli piirile
või Liibanoni või Süüria õhuruumis patrullivatele Iisraeli lennukitele,
võib järgneda intsident
ja seepärast käis Iisraeli Õhujõudude ülem
koos peaminister Netanyahuga Moskvas,
et teha Vene kaitseministrile selgeks Iisraeli hoiatusjooned.
Üldiselt on neil omad piirid ja alad, kus tegutsetakse.
Süüria on piisavalt suur,
et mõlemad armeed saaksid seal iseseisvalt tegutseda.
Tegelikult toimus juba kaks tõsist intsidenti,
kuigi press püüdis neid vähetähtsustada.
Süüria õhuruum on väga kitsas alal,
kus Iisrael, Venemaa ja veel 14 riiki tegutsevad.
Intsidentide risk on väga kõrge.
See toob mind viimase mõtteni,
et kuigi Iisrael on püüdnud jääda Süüria areenil neutraalseks,
näeme Vene-Iraani liidu arenemise
või võimaliku Türgi-Iraani-Süüria kolmnurga loomisega,
et Iisrael võidakse tõmmata
suurvõimude võitlusse Süüria pinnal
ja see on Iisraeli jaoks risk.
Iisrael peab arendama oma strateegia sellega seotud riskidega tegelemiseks.
Lisaks teie kommentaarile küsin,
kuidas reageeriks Iraan sellele,
kui Iisrael tõmmataks Süüria konflikti, mis on juba nii palju elusid nõudnud.
Sõltub Iisraeli sekkumisest. Õhurünnakud neile ei meeldiks,
kuna Iisraeli õhujõud on eelisseisus.
Aga kui kordub Liibanon või midagi, mis jätab Iisraeli haavatavaks,
läheks asi ehk teisiti, kuna seekord on meie kasuks ka Golani kõrgustik.
Kui miski seaks ohtu Iisraeli sõdurid, seda tervitataks.
Tahaksin mainida Türgi ühinemist. Ma ei nimetaks seda veel teljeks.
Ei. See pole telg.
See on pigem piiratud Türgi probleemiga oma kurdidega.
Türklased läksid ehk turvatsooni looma, nagu meie Liibanonis,
et tagada Türgi huvide kaitsmine kurdide vastu.
Türgi ja Iraan pole endiselt nõus Süüria ja Assadi tuleviku suhtes.
Ja Türgi ei taha,
et neid seostataks režiimiga, mis tapab massiliselt sunniite.
Türgi tahab olla sunniitlik jõud.
See on tõsi, kuid tahaksin märkida seoses Türgi-Vene liiduga,
et hetkel näib olevat käsil veider diil,
kus Venemaa hakkas Süüria kurdidega suhteid katkestama.
See on uus ja seda pole Süüria 6-aastase sõja jooksul nähtud.
Nad vaatasid läbi sõrmede
Türgi õhurünnakutele Süüria rannikulinnas
Türgi piiri lähedal.
Me ei tea, kuhu see uus element liigub,
kuid see on murettekitav.
Saateaeg on otsakorral.
Saate kõik oma mõtted ühe lausega kokku võtta. Amir Oren?
Kommenteerime seni toimunut ja hetkel toimuvat.
Kuid on olnud nii palju üllatusi ja uusi liite.
Eilne vaenlane on tänane partner ja vastupidi.
Varem mainis dr Feinberg Vene rünnakuid Iraani õhubaasist.
See oli esimene kord, kui Iraan aitas naabrist moslemiriiki rünnata.
Pretsedent toimus siis,
kui Iisrael aitas kurdidel Iraagi- Iraani piiril Iraagi režiimi rünnata.
Kes teab, mis järgmiseks juhtub. - Dr Feinberg?
Palju on räägitud Vene-Iisraeli armuafäärist
ja et lähenemine Iraaniga ei avalda Iisraelile julgeoleku vallas mõju.
Ometi peab Iisrael jälgima Süüria arenguid
suurema huviga, eriti selle valguses,
et Venemaa arendab hetkel uusi algatusi palestiinlaste küsimuses.
Hr Javedanfar? - Iraani radikaalid tahavad karmi kätt nii Valgesse Majja
kui ka järgmisel aastal Iraani presidendipaleesse.
Järgmisel aastal näeme ilmselt suuremaid pingeid Iraani ja USA vahel
ja see peaks Iisraelile muret tegema. - See on tänaseks kõik.
Aitäh dr Sarah Feinberg, hr Amir Oren
ja hr Meir Javedanfar!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanilolevate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio
valmib tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri