JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Põhja-Süürias, Aleppo ümber tihenenud lahingud
lõpetasid Moskva ja Washingtoni vahendatud vaherahu.
Rahvusvahelised mängijad püüavad leida võimalusi
katkenud relvarahu päästmiseks,
mida algselt peeti valguskiireks pika, pimeda tunneli lõpus.
Kui ÜRO vahendatud Genfi kõneluste vundament on kokku varisemas,
kutsuvad tippdiplomaadid olukorda revideerima
ja mitte laskma poliitilise protsessi hool vaibuda.
Arutame täna kõneluste keerdkäike
ja püüame leida võimalusi poliitilisele lahendusele.
Stuudios on dr Nir Boms,
Moshe Dayani Keskuse teadlane Tel Avivi Ülikoolist,
TV7 analüütik Amir Oren ja dr Mordechai Kedar,
Begin Sadati Strateegiliste Uuringute Keskuse teadlane Bar Ilani Ülikoolist.
Hr Oren, selgitage palun, kas see on keerukas olukord,
kus tunneli lõpus pole valgust näha
või osaleb rahvusvaheline üldsus aktiivsemalt
ja suudab tulemusteni jõuda?
Olukord on väga keerukas, kuna mängus on mitmed tegijad.
See on eeskujulik lehekülg mänguteooriaõpikust.
Süüria pole enam rahvusriik.
Võimalik, et enam mitte kunagi.
See on sõjatander,
kus erinevad osalejad ei lõpeta võitlust,
enne kui mõistavad, et see neile kasulikum on.
Me pole sinna veel jõudnud. - Hr Boms?
Olime siin veebruaris, kui sõlmiti vaenutegevuse peatamise leping.
Ennustasime toona, et see aitab pooltel aega võita,
ja teiseks, kukub läbi ja näitab diplomaatilise lahenduse võimatust.
Nii läkski. Kaks kuud pärast vaherahu sõlmimist
hakkas see kokku varisema.
Erinevad pooled on huvitatud selle elus hoidmisest.
USA tahaks näidata, et diplomaatia toimib
ega vaja enne valimisi üleliigset lärmi.
Venemaa on selleks valmis ja kasutab seda enda huvides ära.
Ka neid ei huvita täielik kaos ja nad säilitavad meeleldi status quo.
Dr Kedar? - Arvan, et kellelgi pole realistlikku lõpplahendust.
Oli vaherahu ja pooled järgisid seda.
Keegi ei taha, et Assad igaveseks võimule jääb.
Keegi ei näe, et Assad saaks tagasi suveräänsuse kogu Süüria üle.
Suuri osi Süüriast okupeerib ISIS.
Keegi ei tea, kuhu kõnelustel minna
ja neid ei võeta tõsiselt.
Ka maailm ei tea, kuhu minna.
Paneksin ette, et maailm püüaks olukorraga Süürias edasi minna
ja lahendaks selle riigi jagamisega esilekerkinud jõudude vahel.
Näiteks Alawistaniks Loode-Süürias, Druzistaniks Edela-Süürias
ja miks mitte Islamiriigiks idas.
Põhjas võiks ka mingi kurdi ala olla, olgu piiridega või ilma.
Peame vaatama olukorda.
Keegi ei tee tõsiseid samme olukorra muutmiseks.
Võtame olemasoleva olukorra ja joondume selle järgi.
Hr Oren, kas rahvusvaheline üldsus on kaotanud Süürias reaalsustaju?
Vaherahu kokkuvarisemise alguses ütles rahvusvaheline üldsus,
ÜRO Süüria erisaadik de Mistura,
USA ja Venemaa välisministrid Kerry ja Lavrov ja teised,
et nad on vaherahu pärast mures,
selle asemel, et öelda: See on läbi. Vaatame, mida saab ära teha.
Nüüd püüavad nad vaherahu päästa.
Samal ajal jätkub võitlus ISISe, Nusra Rinde
ja teiste islamirühmituste vastu.
Samas ei näe me konkreetset katset olukorda ümber hinnata ja mõista,
mida on vaja toimiva mehhanismi rakendamiseks. Mis toimub?
Eri pooled hindavad olukorda ümber, kuid igaüks omaette.
Kuna nende huvid ei kattu, ei näe me Süürias ühist liikumist
ega ka ühist lõpplahendust, nagu dr Kedar ütles.
Lõpuks toimub mingi võimu jagamine.
Tekivad mingid geograafilised autonoomsed regioonid
ja mõned föderatiivsed üksused. Kas nad ka toimivad?
Kas Assad jääb mingiks ajaks presidendiks
osalise kontrolliga armee ja julgeoleku üle
ning teised kontrollivad parlamenti, saame alles näha.
Olulisem on näha, et kui nii paljude tegurite korral
ei suudeta valemit leida, tuleb mõned tegurid välja jätta.
ISIS ja Nusra Rinne on selleks peamised kandidaadid.
Kui vaatleme II Maailmasõda,
kus ameeriklased ja teised tungisid Normandia dessandis Prantsusmaale,
ei sõdinud nad Prantsusmaaga, vaid Prantsusmaal.
USA jaoks on Süüria nüüd Läänerinne
võitluses ISIS vastu. Iraak on Idarinne.
Nad tahavad esmalt ISISt võita. See on tähtis president Obamale.
Ta tahab lõpetada oma ametiaja pauguga. - Et mingit pärandit jätta.
Isegi kui Süüriale leitaks lahendus,
toimuks allkirjastamistseremoonia ja kõik embaksid üksteist,
ilma üksteist samas kägistamata,
peavad nad järgmisel päeval seda lepingut järgima.
Muidugi jääb võitlejaid ja rühmitusi, kes seda ei järgi.
Valitsemine pärast lepingule jõudmist ja selle rakendamist
pole vähemtähtis kui leping ise.
De Mistura ja teised mõistavad seda. Nad püüavad aega võita ja loodavad,
et ISIS suudetakse Raqqast, oma Süüria pealinnast välja ajada,
ja samas lähenevad lahingud Iraagis ka Mosulile.
Aasta lõpuks on kohapealne olukord loodetavasti lepingu jaoks soodsam.
Seda lepingut ei suruta peale väljastpoolt,
rahvas korraldab selle malemängu ise ümber.
Küsimus teile, dr Boms.
Kuulsime nii hr Orenilt kui dr Kedarilt, mis võib ees oodata
pärast kokkuleppele jõudmist või mingi vaheleppe sõlmimist,
mis toob mingeid muudatusi kas geograafiliselt või võimu osas.
Samal ajal näeme,
et Venemaa toetab täna Süüria suuruselt teist jõudu
ehk president Assadi valitsust.
Teine peamine jõud on ISIS ja kurdid,
keda ei toeta ükski välisjõud.
Keskpärane opositsioon, keda toetab USA koos liitlastega,
USA juhitud ISISe vastane koalitsioon, ei kontrolli erilisi maaalasid
ega oma Süürias toimuva suhtes kaasarääkimiseks olulisi trumpkaarte.
Kas võib juhtuda,
et USA juhitud rahvusvahelised jõud
suunavad toetuse opositsioonilt näiteks kurdidele?
See on kindlasti võimalik. Iseasi, kas see juhtub.
Venemaa näide kinnitab fakti,
et on võimalik päästa keskpärane ja statistiliselt nõrk, kahanev jõud.
Assadi režiim muudeti võidukaks.
Kui võrdleme Venemaa ja USA lähenemist asjale,
siis Venemaa käepikendustoetus hõlmas relvi, olulist rahastust,
piloote, lennukeid, nõunikke
ja mingil hetkel haarasid venelased oma väejuhatusega juhtohjad.
USA toetus toimus kahe komandokeskuse (MOC) vormis,
ja hiljuti lubati mässulistele appi saata 250 sõdurit.
See aitab selgitada erinevate poolte progressi.
2015. a esimesel poolel tegid mässulised olulisi edusamme.
Eriti lõunas,
kus mässulised kontrollivad endiselt
olulisi regionaalseid maaalu,
vaatamata Venemaa pommitamistele.
Me ei tohiks ka unustada, et suur osa sellest progressist toimus pärast seda,
kui terrorirühmitusteks peetavad islamigrupid sõlmisid liitlussuhteid.
Tõsi, kuid enamik Vaba Süüria Armeest lõunas
pole olemuselt islamistlik.
Kuigi osa sellest nõuab moslemiriiki,
tahab muuta selle sunniitlikuks
ja kehtestada šariaadi seaduse?
Osa neist on tõesti sellised.
Sellepärast ongi opositsioon nii killustunud.
Lõuna-Süüria liitlased koosnevad ca 50st erinevast fraktsioonist.
Kõigil neil on iseseisev juhatus ja hierarhia ja neil on lõdvad sidemed
saudide, jordaanlaste ja USA rahastatud katusrühmituse all.
See hierarhia ei suuda vastu panna, isegi mitte sõjalisest perspektiivist,
ühtsele armeele, mis tegutseb Hezbollah' käepikenduse abil
ja Venemaa kontrolli all.
Seepärast pole need jõud võrdsed. Isegi keset kõike seda
saavad nad olulist toetust väljastpoolt.
USA on seni näidanud, et tahab selja tagant juhtida
ja diplomaatiale toetuda, isegi kui see nurjub.
Püütakse näidata,
et suudetakse jõuda uue vaherahuni kahes erinevas linnas,
kuid Khaleb jäetakse välja, et seal saaksid lahingud jätkuda.
Isegi mässulised leiavad, et see on üsna absurdne.
Infoks vaatajaile - Khaleb on Aleppo araabiakeelne nimi.
Dr Kedar, tahaksin ka mõista,
kui põhjalik on koordinatsioonimehhanism,
kui Vene välisminister Lavrov teatas,
et koostöö NATO, USA, EL ja Venemaa vahel on katkenud?
Selle nädala alguses kohtusid Kerry ja Lavrov aga Genfis
ning jõudsid kokkuleppele mingi mehhanismi rakendamises,
et mingi vaherahu kehtestada.
Keegi ei võta selles stsenaariumis USAd ja Läänt tõsiselt.
Eriti pärast seda, mis juhtus kahe päeva eest,
kui Assad kasutas taas keemiarelva.
Vabandust? Tal ei pidanud neid ju olema enam,
kui USA ja Venemaa leppisid kokku, et viivad ära kogu keemiarelvavaru?
Ta lubas, et ei kasuta neid enam.
Taas tapab ta inimesi keemiarelvaga!
Mitte kloorgaasi, vaid sariiniga!
Kes võtab ameeriklasi tõsiselt,
kui nad tegid kindlaks, et tal neid relvi enam pole?
See juhtub siis, kui keegi ei võta ameeriklasi, Läänt ja teisi tõsiselt.
Kedagi ei huvita nende kokkulepped.
Selle info edastas Londonis baseeruv organisatsioon,
mis jälgib Süüria olukorda.
Süüdistusi ei esitanud ÜRO.
Lugesin seda Iisraeli meediast. Minu meelest on see tõsine.
See oli üks eilse Haaretzi pealkirju.
Võtan seda sõna-sõnalt. Ma ei püüa teisi seletusi leida.
Aga kui see tõesti juhtus, siis kõik, milles on kokku lepitud ...
Ka tuumalepingut Iraaniga võidakse järgida samamoodi
nagu Süüria keemiarelva lepingut.
See seab taas kahtluse alla USA valitsuse
ja Lääne ametkonnad nagu NATO jt.
Kõik näib toimuva valguses väga hapra ja ebareaalsena.
Tahaksin eriarvamust avaldada.
Jah, Assad kasutas ilmselt keemiarelva, mida tal ei tohiks olla.
Aga ta tegi seda ISISe vastu,
mida peetakse maailmakorra vaenlaseks,
mitte ainult mingi režiimi vaenlaseks, mille vastu on ka USA.
Kuna ISIS on needuseks kõigile,
ei peeta sellega mingeid kõnelusi ja pole mingit ühist keelt.
Ja USA, kes kasutas Jaapani vastu ekstreemolukorras aatompommi,
võib mõista, miks Assad kasutas kokkuleppe järel keemiarelva
just selle vaenlase, mitte teiste opositsioonirühmituste vastu.
USA pole tingimata selle vastu.
Palun teie kommentaari, dr Boms,
ja lisaks veel üks küsimus.
Süürias on praegu mängus palju rahvusvahelisi huvisid.
Venelased ja ameeriklased on vastamisi
ja samas on ka Saudi Araabia, Iraan, Türgi ja Jordaania.
Jordaania välisminister käis USAs olukorra üle nõu pidamas.
Iisrael koordineerib venelastega oma tegevust Süürias.
Paljud kaitsevad Süürias oma strateegilisi huve.
Kuidas on võimalik jõuda sellise relvarahuni,
mis rahuldaks kõiki osapooli?
Meenutame, kuidas kõik algas.
Süüria sõda algas kodusõjana,
nn Araabia kevade osana.
Algul oli vaenlane selge: Assadi valitsus.
Kui USA otsustas Süüriat mitte pommitada,
tulid mängu teised osapooled ja käepikendused.
Seejärel ilmus ISIS, kellest sai põhivaenlane.
Siis Assad enam polnudki nii suur vaenlane.
Ameeriklased on isegi uskunud Assadi selgitusi,
et ta aitab venelastel ISISega võidelda.
Ta ütles, et nõustub vaherahuga ja hoolitseb selle eest,
et venelased jätkavad võitlust ISISe vastu.
Teame siiski, et kui ta jalgealune Süürias jälle kindlam oli,
ründas Assadi valitsus esmalt USA toetatud mässulisi.
Selles osas valitseb suhteline vaikus,
kuna on tekkinud uus ja suurem vaenlane.
Olen nõus dr Kedariga.
Süüria probleemid ei lahene eilset Süüriat otsides.
Süüria on praktikas juba pikka aega killustunud.
Seal on olnud huvide konflikte.
Kui neid püütakse lahendada, tuleb need kaardistada.
Tuleb selgitada, kus asuvad vastuoluliste huvidega rühmitused.
Ameeriklased ja venelased on rääkinud turvatsoonidest.
See võib tähendada Alawistani või Druzistani
või turvatsoone põhjas või lõunas.
Ideeks on valitseda praktikas teatud piirkondi,
kui mõõdukad valitsevad teisi alasid,
et oleks võimalik turvatsoone luua.
Selle alusel võib ehitada võimaliku lahenduse järgmise etapi.
Need on head mõtted, aga kuidas need ellu viia?
Kahjuks ei saa sellel tandril midagi ellu viia
ilma sundimata.
Siin maailmanurgas ei tee keegi midagi vabatahtlikult.
Üksnes karmi käega
suudetakse pooltele lahendus peale sundida.
Nagu kõik teavad,
pole Süürial strateegilist väärtust ühelegi riigile.
Kas see on pigem deklaratsioonide näitelava?
Ei. Süüria on strateegiliselt tähtis Iraanile, Türgile ja Jordaaniale
nende maailmavaate tõttu.
Samuti ka saudidele.
Ka Iisraeli jaoks on teatud Süüria osad tähtsad.
Paljud püüavad Süüria järgmises etapis osaleda.
Süüria on tähtis asukoha tõttu, näiteks veeküsimuse osas.
Eufrat voolab Türgist Süüria kaudu Iraaki.
Iraagile on Süüria oluline.
Kõik pooled peavad milleski kokku leppima.
Nad tuleb selleks sundida,
nii kohalikud kui välistegijad.
Seda peab tegema Venemaa, kuna Lääs ei kasuta jõumeetodeid.
Räägime viimase viie aasta sündmustest
nagu oleks need ebaloomulikud.
Vastupidi,
see on araabiamaailmas loomulik.
Erinevad hõimud ja uskkonnad võitlevad üksteise vastu.
See võitlus on katkenud vaid siis,
kui Saddam Husseini või Assadi sarnane diktaator
on valitsenud raudse haardega
või kui naaberriik on dikteerinud, nagu hetkel Iraagis toimub.
2003. a sõja järgne Iraak on mudeliks Süürias toimuvale.
Iraanil on Iraagis palju mõjuvõimu
selle läheduse ja šiiitliku rahvastiku tõttu.
See ei kehti Süürias.
Süüria oli varem Liibanonis samasugune tegija.
Süüria sekkus Liibanoni kodusõtta.
Kõik olid rahul, kuni Iisrael püüdis Süüria kohta võtta.
See ebaõnnestus.
Nüüd on Süüriast saanud teine Liibanon.
Kes saab Süürias otsustavaks jõuks?
Mitmete jõudude konglomeraat ei toimi vastuoluliste huvide tõttu.
Uus otsustav jõud on Venemaa.
Lähis-Ida algpositsioonidest on möödunud 100 aastat.
Sykes-Picot' lepinguga
jagati Lähis-Ida võimupiirkondadeks.
Toona täitsid seda ülesannet impeeriumid.
Neil olid juhtohjad, nad ehitasid teatud jõud üles ja toetasid neid.
Nüüd on osa neist lahkunud ja jätnud maha vaakumi.
Nende järel tuli USA ja vaakumi täidab Venemaa.
Siin on üks erand:
kui režiim töötab monarhia, raha ja julgeolekuteenistuse abil.
Vähemalt seni seisavad Jordaania ja Saudi-Araabia püsti.
Maailm peaks valmistuma agoonia jätkumiseks Süürias
ja sellest väljaspool, sest mullu tulvas Euroopasse põgenikke.
Usun, et see jätkub,
kuna vaevalt jõutakse lepinguni, mis Süüria olukorra stabiliseeriks.
Kui palju miljardeid on vaja Süüria ülesehitamiseks,
selle kanalisatsiooni- ja veevõrgu ning elektri- ja liiklusvõrgu remondiks?
Kust tuleb selleks vajalik raha?
Agoonia kestab aastakümneid.
See on nagu sada Gazat.
Kui see ei õnnestu Gazas, ei õnnestu see ka Süürias.
Lisaks tasub tähele panna, kes Süürias võitlevad.
Rohkem kui pooled süürlased on juba maalt lahkunud.
Enamik seal võitlejaist pole ehk isegi süürlased.
Seal on ISISe vabatahtlikud, Iraani käepikendused ja Vene piloodid.
Seepärast on Süüriast saanud tähtis geopoliitiline võitlustander,
kuigi ta seda varem polnudki.
Saateaeg on otsakorral. Räägime tulevikuväljavaadetest.
Dr Kedar, kuidas olukord teie meelest lähitulevikus areneb?
See halveneb veelgi,
kuna maailm tegeleb üksnes olukorra poliitikaga, mitte sotsioloogiaga.
USA valimisteni on pool aastat.
Obama valitsusaeg on otsakorral
ja saame näha,
kas uus valitsus loobub Obama poliitikast.
Obama arvas, et ameeriklased ei poolda Süürias jõuvõtteid.
Võimalik, et näeme neid alates järgmise aasta jaanuarist.
Uuele hooajale tuleb nimi leida.
Ehk on see "saudide hooaeg".
Nad on vihased.
Kui ameeriklased on lahkunud, peab keegi asemele astuma.
Nad püüavad ehk midagi uut teha.
Hr Oren, mida ütlete Iisraeli rolli kohta?
Näib, et Iisrael hakkab närvitsema.
Peaminister Netanyahu ütles äkitselt, ilma et keegi teda ajendanud oleks,
et Iisrael kavatseb Golani igaveseks endale jätta.
Keegi teine seda nägemust ei aktsepteeri.
Kui Süüriat hakatakse üles ehitama, tuleb Golani teema jälle mängu.
Saame näha, kas Iisrael nõustub järeleandmistega.
Iisraelil on mingi suhe Lõuna-Süüriaga.
Ta on ravinud oma haiglas rohkem kui 2600 süürlast.
Tal võib olla roll lõunapoolses turvatsoonis.
Iisrael valmistab ette suurt eriüksust
Süüriast lähtuva rünnaku vastu, ja õigesti teeb.
Aitäh, dr Boms, hr Oren ja dr Kedar!
Aitäh vaatajaile! Kohtume järgmine nädal!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanilolevate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio
valmib tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri