JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
2015. a juulis sõlmisid ÜRO Julgeolekunõukogu viis alalist liiget
koos Saksamaaga ajaloolise lepingu Iraaniga,
mis kärbib Islamivabariigi tuumaprogrammi
ja leevendab Teherani majandust halvanud rahvusvahelisi sanktsioone.
Seda nähti aastaid kestnud rahvusvahelise isolatsiooni lõpuna
ja uue ajastu algusena Iraani-Lääne suhetes.
Kuid Teherani jonn
jätkata tuumapäid kanda suutvate ballistiliste rakettide programmi
on tekitanud uut muret Iraani pürgimuste suhtes
ja süüdistusi Julgeolekunõukogu resolutsioonide rikkumises.
Stuudios on hr Meir Javedanfar, Iraani-ekspert IDC Herzeliyah'st,
TV7 analüütik Amir Oren ja dr Eldad Pardo,
Iraani ekspert Heebrea Ülikoolist ja Impact SEst.
Alustame küsimusega teile, hr Oren,
seoses situatsiooni tajumisega pärast tuumalepingut.
Osad olid lootusrikkad ja teised skeptilised
lepingu elujõulisuse suhtes
ja rakendamise suhtes viisil,
mis tervendaks kaua valutanud haavu.
Tehke väike ülevaade olukorrast ja selle arengust.
Saame näha, kuidas see areneb. Võib liiga vara olla järeldusi teha.
Aga kui inimesi üllatab,
et Iraan ja Lääs on ikka veel armunud,
tuleks olla üllatunud üllatuse üle.
Lisaks konkurentsile tuumateemal
on konkreetse lepingu osas ka mitmeid koostöövaldkondi.
Isegi Argentiina läks sõtta Falklandi saarte pärast,
kuigi peaks nagu maailmaga samal poolel olema.
Ja Iraani režiimil, nagu kolleegid hiljem täpsustavad,
on ka muid pürgimusi.
Tuumateema või teise nimega "pomm keldris"
on rahvusvaheliste suhete kõrgem tasand.
Sellest allpool on palju konkurentsi - USA vs. Venemaa, varem NSVL,
tegid koostööd ja lepinguid, kuid olid siiski rivaalid.
Oleme endiselt faasis, kus Iraan ja mitmed lääneriigid teevad koostööd
ning hakkavad arendama kaubandussidemeid,
kuid siiski on lahkarvamusi
Iraani agressiivse välis- ja julgeolekupoliitika suhtes.
Hr Javedanfar, Iraani president Rouhani käis Pariisis
ja kohtus Prantsuse presidendi Hollande'iga,
ning Iraani välisminister Zarif
on samuti ulatuslikult ringi reisinud,
et pärast tuumalepingut ärisidemeid sõlmida.
Ometi jäid nimekirjast välja mõned olulised riigid,
nagu tuumalepingu võtmeriik USA.
Iraani välisministri sõnul
pole USA veel valmis Iraaniga ärisuhteid ajama.
USA on siiski julgustanud Iraani
kinnitama Läänele ja rahvusvahelistele firmadele
oma siirust ning vähendama retoorikat Iisraeli ja teiste vastu regioonis.
Need asjad pole Iraanile
just kõige vastuvõetavamad olnud.
Näiteks Iraani tuumapead kanda suutval raketil
seisis kirjutis: Surm Iisraelile,
ja see on mõeldud Iisraeli hävitamiseks.
Palju on Iisraeli-vastast retoorikat, väites et kõik on vaid kaitseeesmärgil.
Läänele püütakse signaliseerida, et ollakse tugev ja uhke riik.
Mis toimub? Kas Iraanil on kodumaal probleeme,
kus pooled tahavad erinevaid asju, või püüab Iraan teatada,
et midagi pole muutunud ja Lääne ees ollakse ühtsed.
Iraani poliitmaastik koosneb kahest sfäärist -
režiimist ja valitsusest. Rouhani valitsus
on püüdnud rahvusvahelise üldsusega pingeid vähendada.
Isegi Rouhani ütles,
et nende raketiprogramm ei ähvarda ühtki riiki.
Treenimata kõrvale see olulist muljet ei avalda.
See on ka signaal Iisraelile, sest varem ütles Iraan,
et ei kujuta ohtu ühelegi riigile peale Iisraeli.
Nüüd Iisraeli enam ei mainita. Miks? Rouhani tahab pingeid vähendada.
Ta vajab Iraani majandusele 30-50 mlrd USD investeeringuid
ja peab maailmaga koostööd tegema,
et prantslased tuleksid ja ehitaksid uue lennuvälja,
et seal võiks maanduda Airbus 380 ja reisijad saaksid väljuda.
Ja Iraani Revolutsioonikaart IRGC ei suuda arendada Iraani naftavälju.
Seepärast püüab ta pingeid vähendada.
Teisel pool on režiim. See vastutab raketiprogrammi eest,
mitte valitsus, vaid režiimi kuuluv IRGC.
Nad on mures Rouhani uvertüüride pärast USAga lepingu sõlmimisel
ja Euroopaga suhete parandamisel,
kuna glasnost viis NSVL kokkuvarisemiseni.
Nad näevad sõprust USAga viirusena,
mis viis NSVL-i lagunemiseni.
Sama võib juhtuda Iraaniga, nii et nad tahavad seda peatada.
Raketid on üks viis selleks.
Teiseks - kui Iraani tulevad Prantsuse, Austria ja Briti firmad,
mis saab IRGCst?
Neil kahel põhjusel nõuab revolutsiooniline režiim
Lääne ja Iisraeli ähvardamist,
sest nii säilib nende poliitiline ja majanduslik staatus riigis.
Aga kes Iraanis hetkel valitseb, dr Pardo?
Kas IRGC pole hetkel Iraani tugevaim sõjaline jõud
ja kas režiim pole Iraanis ülemvõim?
Või taotleb valitsus rohkem võimu, et ehitada uut Iraani,
kellel on head suhted Läänega?
Dr Javedanfar ütles korrektselt, et vastamisi on režiim ja valitsus.
Valitsus on režiimi alluvuses
ja sel on islami mõistes nõuandev roll.
See pole demokraatia, vaid juhi konsulteerimine.
Keda nähakse juhina?
Rouhani ja Khamenei olid koos aastaid.
Rafsanjani ja Rouhani pragmaatiline tiib 1990. a-il
ja läbirääkimistel 2003.-2005. a.
Nende strateegia on lüüa kiil Euroopa ja USA vahele.
Nad räägivad edasi suurest ja väikesest saatanast
ning jätkavad tuuma- ja hegemoonia teemat,
kuid avavad samas uksed Euroopale,
et saada Peugeot'd, Airbusi ja muud võimalikku.
Ahmadinejadi ajal,
kas tema enda pärast või soovist tuumaprogrammi edendada,
või muuta islami kõrval ka tuumateema rahvusküsimuseks,
püüti asju veel enam tasakaalustada -
lisaks Läänele arendati suhteid ka Idaga:
Hiina, Jaapani, Koreade ja teistega.
See ei toiminud väga hästi.
USA-l õnnestus sanktsioonidega Iraanile survet avaldada.
Sõlmiti leping ja nüüd naasid nad varasema poliitika juurde
ja püüavad Läänt tülli ajada. Ja see paistab töötavat.
Asi pole üksnes Läänes.
Kirjas ÜRO Julgeolekunõukogule seoses raketikatsetusega
jäeti Hiina ja Venemaa välja.
Ka kiri ise on nõrk protest protesti enda pärast.
Infoks vaatajatele -
Prantsusmaa, USA, Saksamaa ja Inglismaa saadetud kiri
süüdistas Iraani Julgeolekunõukogu resolutsiooni rikkumises.
Mis tagajärjed sellel on?
Neid pole, sest Nõukogu resolutsioon
sõnastati niivõrd mitmetõlgenduslikult,
et saaks tuumalepet sõlmida.
See pole mingi üllatus.
Aga kui vaadata USAd, siis nagu dr Pardo ütles,
lisaks USA-le ja Euroopa partneritele,
püüab Iraan lüüa kiilu ka USA, Inglismaa, Prantsusmaa, Saksamaa
ning Hiina ja Venemaa vahele, kes kõigele veto panevad,
ja isegi USA ja Euroopa vahele.
Iraanlased loevad meisterlikult USA sisepoliitilist kaarti.
Alates 1980. a, kui Khomeini nurjas J. Carteri tagasivalimiskampaania,
kuna ei lasknud 54 pantvangi saatkonnast välja enne,
kui Carter oli Reaganile kaotanud,
lahkunud presidendiametist 1981. a jaanuaris
ja Reagan oli andnud ametivande.
Nüüd näevad nad Donald Trumpi.
Alles hiljuti andis Trump intervjuu
Bob Woodwardile Washington Postist.
See oli huvitav ja isegi naljakas intervjuu.
Muuhulgas süüdistas Trump Obamat,
et too pole nii hea tehingutegija kui ta ise iraanlastega oleks.
Meir kindlasti nõustub tema väitega,
et fantastiliste tehingusobitajatena pärslased teavad, kuidas läbi rääkida.
"Oleksime pidanud kõnelustelt lahkuma ja raevuhoogu teesklema,
ja näitama, et meid ei huvita, kui lepingut ei tule.
Mina oleks seda suutnud. Olen kaua kinnisvara- ja muid tehinguid teinud."
Iraanlased näevad Trumpi
võimaliku järgmise USA presidendina.
Nad pigem suhtleksid Obamaga või eelistaksid Hillary Clintonit
ja seepärast nägime sügisese valimiskampaania vältel
Iraani ja USA vahel uut lähenemist ka teistes valdkondades.
Hr Javedanfar, palun teie kommentaari
ja mainisite ka Iraani presidendi Rouhani avaldust,
et keegi ei peaks kartma Iraani ballistilise raketi katsetusi,
mis suudab kanda tuumapäid.
Lisaks strateegilisele käigule
kuulutab see maailmale, et see on enamaks võimeline.
Samas panid nad raketile kirjutise,
mille järgi rakett on mõeldud konkreetse riigi hävitamiseks. Iisraeli.
Kuidas on see siis lihtsalt kaitseeesmärgil,
nagu välisminister Zarif väidab,
kui samas kuulutatakse konkreetset hävingut Iisraelile?
See näitabki võitlust režiimi ja valitsuse vahel.
Rouhani püüab vähendada katsetuste põhjustatud kahjusid,
mis oli mõeldud ka tema vastu.
Ta kandideerib järgmisel aastal uuesti ja peab Iraani investoreid tooma.
Valitsusel on maksuvõlga 189 mlrd USD. Toon näite.
Iraani suuruselt teine, riigiametnike pensionifond,
ei maksnud viimasel pärsia kalendri kuul rahvale pensioni.
Neil pole raha. Neil on suur defitsiit ja valitsusel pole raha.
Kuhu kadus see 150 mlrd dollarit, millest kõik räägivad?
Iraan pole seda raha saanud ja pean oma sõpra korrigeerima.
Hr Oren ütles, et pärslased on parimad tehingusobitajad.
Iraani praegune valitsus on vist halvim tehingusobitaja.
Seda ütles D. Trump. - Vabandust.
Iraan kaotas pantvangina oma raha USA-le.
USA hoidis seda raha pantvangis,
et panna Iraani oma tahtmist tegema.
Iraan sai ainult omaenda raha tagasi.
100 miljardit USD on kinni välismaal.
Hiinlased ei pannud Iraani raha oma pankadesse, sest Iraan on tore.
Iraan peab lubama osta Hiina tooteid ja teenuseid.
Hr Kerry sõnul sai Iraan vaid 50 mlrd USD, mitte 150.
Isegi kui Iraan oleks saanud 150, on Rouhanil 180 miljardit võlga.
Ta vajab raha ja peab investoreid tooma.
Pean veel midagi lisama.
Kui palju võitlus rakettide pärast juhtkonda mõjutab, näitab see,
et Rafsanjani kantselei tviitis:
Homne maailm pole rakettide, vaid kõneluste ja vestluste maailm.
Ajatolla Khamenei ütles reedel:
"Kui keegi ütleb seda teadmatusest, näitab see tema ignorantsust,
kui aga teadmiste põhjal, on ta reetur."
Raketid on Iraanis suurem probleem seoses suhete lõhkumisega
Rouhani ja Rafsanjani valitsuse ja režiimi vahel.
Iisraelil on õigus ohtu tunda, kui režiim seda rakettidele kirjutab.
Kuid peame olema teadlikud ka faktist et see on osa võitlusest nende vahel,
kes tahavad revolutsiooni normaliseerimist ehk Rouhani
ja nende vahel, kes soovivad selle jätkumist, nagu Khamenei.
Kas olete nõus, dr Pardo?
Kas Iraani juhtkonna struktuurist tuleb nii aru saada?
Kas ajatolla Khamenei on ülemjuht või toimub võimus muudatus,
millest president Obama on korduvalt rääkinud,
ja mida paljud on naeruvääristanud.
Kas Iraan on tõesti muutuse lävel?
Mõlemad on õiged.
Suur paradigma, nagu olen siin varemgi rääkinud,
on rahu imaam Hassani ja Muawiyah' vahel.
Selle lepingu paradigma.
Soovitakse võimu sujuvat üleminekut
vanalt Revolutsioonikaartilt ehk Khameneilt järgmisele ülemjuhile.
Osa paradigmast on näidata, et vaenlane valetab ja petab.
See on paradigma osa. Khamenei kuulutas seda juba varem.
See on šiiitliku islami ajalugu.
See on tema plaan.
Ja nagu hr Javedanfar režiimi kohta ütles, on kaks klassi.
On palju võimsaid inimesi, kelle hulka kuulub minu meelest ka Rafsanjani,
kes tahavad demokraatiat või sekulaarset režiimi,
kuid on mängust väljas.
Režiim tahab revolutsiooni jätkumist. Revolutsioon vajab vaenlasi.
Nad tahavad ehitada impeeriumit,
vallutada islami pühapaigad Mekka ja Medina
ning sealt edasi liikuda.
Et mõnedel Iraanis selline plaan on, ei tähenda, et see veel juhtub.
Nad ei kontrolli tulevikku ega ela igavesti.
Ajalugu näitab. Ma ei oska tulevikku ennustada.
Mul oleks lühike märkus. - Tahaksin järgmist asja küsida.
Rääkisite, et iraanlased on meistrid USA sisepoliitikas
ja oskavad reageerida poliitilistele muutustele USAs.
Kuid Iraani ülemjuhil Khameneil on kuulujuttude järgi vähk
ja ta on suremas.
Kas sellise režiimiga on üldse võimalik läbi rääkida?
Ja teisalt -
kas seda lepingut on üldse võimalik rakendada,
arvestades, et kui tuleb uus ülemjuht,
siis Rouhani plaanidest Iraani jaoks
ei pruugi piisata, ja leping tühistatakse.
Ilmselgelt iraanlased teavad,
et nad on lepinguartiklite nõuete järgimise suhtes luubi all.
Nad teavad, et ka Netanyahu, ja eelkõige Netanyahu,
kargavad kohe kallale, kui leiavad, et nad petavad.
Nad ütlevad küll, et vaenlane petab ja valetab,
kuid kõik ootavad, et neid teolt tabada
ja seejärel leping tühistada.
Kuid paar asja selle suhtes.
Esiteks, kui vaadata seda Khamenei ja Revolutsioonikaarti seisukohast,
peavad nad oma järgijaile ütlema: Rouhani ja Zarif sõlmisid lepingu
meie tuumapommitöö peatamiseks järgmiseks 10 aastaks.
Kuid meie sihini jõudmiseks on veel kaks teed.
Lisaks materjali relvastamisele ja selle rikastamisele on teine tee:
valmistada tuumapommi jaoks sõiduvahend, kuni aeg küps on.
"Me ei istu paigal. Töötame nüüd raketi kallal,
nii et siis, kui meil tuumapomm on, võime selle raketi külge panna."
1998. a, ligi 20 aastat tagasi,
korraldas toona pensionil olnud Rumsfeldi küsitluse,
ta naases hiljem kaitseministriametisse,
mis jõudis pahaendelisele järeldusele, et 2015. a ehk mullu
on iraanlastel rakett, mis suudab tabada Washingtoni ja New Yorki.
Seda ei juhtunud veel. Kas Iisrael peaks neid rakette kartma?
Vastus on 'ei'. Sest Netanyahu ehk ootab ettekäänet
Iraani ründamiseks ja nad ei anna seda Iisraelile.
Teiseks - Iisraeli on viimase 25 aasta jooksul mitu korda rünnatud
Iraagi, Hezbollah, Hamasi jt poolt,
nii et rahvas on peaaegu immuunne konventsionaalsete rünnakute suhtes.
Kuni džihaadi raketid tuumapäid ei kanna,
tuleks näha seda mitte küll positiivse, aga loomuliku arenguna.
Ärgem unustagem, et Iisraelil on raketitõrjesüsteem Arrow,
satelliidid ja tõenäoliselt parimad õhujõud.
Sel mündil on ka teine külg.
Iraanil on veel üks põhjus rakettide arendamiseks.
Oletame, et Iraanis tuleb demokraatia
ja tuumaprogrammi arendamine jätkub.
Iraanlased on kaugele maha jäänud hävitajate arendamises.
Nad ostsid Venemaalt MIG 29 ja Sukhoi 24.
Isegi venelased petsid ja lõpetasid varuosade tarnimise.
Unustage ameeriklased. Venelasedki mängisid iraanlastega.
Lisaks sellele, et S-300 raketid on kaheksa aastat hiljaks jäänud.
Öeldakse, et nägemine on uskumine.
S-300 tuleb vanemas versioonis.
See on sama, kui arvutis oleks 2007. a viirusetõrje.
Venelasedki ei kasuta seda enam.
Seda nähes ütlevad iraanlased: Ka meie vajame heidutusvõimet.
Kunagi tulistasid iraaklasedki Iraani pihta rakette.
"Kui see peaks uuesti juhtuma või ähvardab keegi teine,
vajame mingit heidutust. Õhujõude me kasutada ei saa."
Iraan saatis oma väed Süüriasse ja neil ei läinud just kõige paremini.
Oli palju inimohvreid
ja nad tõid IRGC väed ära ega saada enam armeed.
Iraanis on ka neid,
kes ei taha Iisraeli ähvardada ega arendada rakette selleks,
vaid tõesti heidutuseks.
Kuid mõned näevad Iraani
Islamivabariigi ellujäämiseks revolutsioonilise riigina
ning selle olemuseks on ähvardada USAd ja Iisraeli.
Dr Pardo?
See on korrektne analüüs.
aga asi on selles,
kuidas seda tõlgendatakse.
Sõnastan küsimuse ümber.
Olete aastaid rääkinud, et Iraani pürgimused on samad.
Iraan tahab domineerida regiooni ja maailma
ning kui palju lepinguid ka ei sõlmita,
on see vaid Lääne rahutaotluste edasilükkamiseks, nende petmiseks
ja erineva tulemuseni jõudmiseks.
Kui vaatame, kus me täna iraanlasi näeme,
siis nad on Jeemenis, Liibanonis, Süürias, Iraagis, Afganistanis.
Nad liiguvad püsivalt edasi.
Nad jätkavad oma projektiga. Veel midagi - vaadake Rouhanit.
Ta kasutab sama strateegiat mis 1990. a-il ja 2003-2005.
Ta andis enne valimisi intervjuu ja selgitas:
Jõudsime kokkuleppele meie julge- olekusüsteemi tehnoloogilises osas,
mida me valdame.
Tegime lepingu tsentrifuugide suhtes.
Meil oli 150 tsentrifuugi, nüüd on 2000-3000,
6-10 aasta pärast juba 6000.
Kuid tal oli kokkulepe eurooplastega.
See jättis talle uraanitehased Isfahanis
ja võime toota teisi tehnoloogilisi dimensioone.
Muidugi töötasid nad ka Parchinis ja teistes kohtades. Sama lugu täna.
Hr Javedanfaril on õigus.
Nende kaitsesüsteemis on nõrku kohti.
Olgu õhujõud, pommi ehitamine
või ballistilised raketid.
Rouhani ütleb: Tore. Meil on leping.
Oskame rikastada. Võime teha seda ühe aastaga.
20, 70 või 60 %, vahet pole.
Aastaga oleks meil vajalik uraan olemas.
Heidutuseks peame töötama pommi ja rakettide kallal
ning vajame häid lennukeid. Nad jätkavad tööd.
Ja saadavad ka laevu Jeemenisse ja näeme neid igal pool.
Nad hävitasid Iraagi. USA lahkudes Iraagist
oli seal toimiv demokraatia ja eksporditi naftat. Kõik olid rahul.
Tuli Iraan ja nüüd on Iraak hävingus.
Sama lugu Süürias.
Toimusid näljaste farmerite rahulikud meeleavaldused.
Tuli Iraan ja neid hakati maha laskma.
Saateaeg on otsakorral.
Viimane lause, hr Oren, ja seejärel teised.
Üks ennasthävitav ettepanek, kuna meid vaadatakse telerist,
aga heli võiks maha keerata.
Ma ei mõtle küll meie saadet, vaid iraanlaste showd.
Nende kuulamine on vajalik analüüsiks,
aga kui vaadata vaid nende tegusid, nagu Nixon tavatses öelda
"Vaadake, mida teeme; ärge kuulake, mida ütleme,"
siis nende teod on sõnadest valjemad.
Oled see, mida teed, mitte see, mida räägid. Kas ka Iraani puhul?
Absoluutselt.
Meid vaevab Iraani "tarkvara", mitte "riistvara".
Iraani revolutsionäärid nõuavad teise riigi hävitamist
ja kuni see kestab, tekitavad nad endale vaenlasi.
Dr Pardo,
kas lähitulevikus on oodata mingeid muutusi?
Arvan, et ideoloogia on oluline. Olen nõus, et Iraanis käib sisedebatt.
Käib debatt ja on sadu ülikoole
ja palju intellektuaale. Isegi tuhandeid.
Seda on väga raske ennustada või kontrollida.
Kuigi režiim midagi tahab, ei tähenda see, et see ka juhtub.
Kahjuks on tänane aeg otsas.
Aitäh saates osalemast, dr Eldad Pardo, hr Meir Javedanfar
ja hr Amir Oren.
Aitäh vaatajaile! Kohtume järgmine nädal!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanilolevate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio
valmib tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri