JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Süüria verine konflikt,
mis on ÜRO andmeil nõudnud üle veerand miljoni inimelu,
näitas lootuskiirt ÜRO vahendatud rahukohtumiskatsega Genfis
poliitilise protsessi alustamiseks.
Lootuskiir muutus kiiresti miraažiks,
mis peegeldab olukorra keerukust.
Stuudios arutavad Süüria teemat
ja konflikti lõpetamise püüdlusi
hr Jonathan Spyer, Lähis-Ida Foorumi vanemteadur
ja Rubini Rahvusvaheliste Suhete Keskuse direktor,
ja hr Owen Alterman,
Riikliku Julgeoleku Uuringute Instituudi teadur,
ja TV7 analüütik Amir Oren.
Üritati vahendada rahukohtumist
või käivitada mingisuguseid kõnelusi,
mis on pidevalt nurjunud.
Seekord õnnestus maha istuda kaheks-kolmeks päevaks.
Kõik varises kokku. Mis juhtus?
See pole enamuse asjaosaliste soovitud lõpptulemus.
Rahu võib olla üks tulemus, kui saadakse soovitud lahendus.
Kuna ükski pool hetkel
oma tahtmist ei saa,
tegelevad nad lahinguväljal pakilisemate asjadega.
Venemaa juhitud minikoalitsioon -
Venemaa, Iraan, Hezbollah ja Assad,
saavutab edu.
Sellel on omad põhjused. Räägime neist hiljem.
Kuid teised asjaosalised
pole nii otsustavad ja keskendunud kui Vladimir Putin ja tema kohort.
Hr Alterman, kui räägime peatatud kõnelustest,
nagu ÜRO Süüria erisaadik hr de Mistura seda nimetas,
siis USA pidas läbikukkumist
Venemaa süüks.
Toodi ka muid põhjuseid.
USA süüdistas kiiresti Venemaad
ning selle liitlasi Iraani ja Süüria presidenti Assadit.
Samas otsiti patuoinast.
Keegi oli vaja nö risti lüüa.
Mis juhtus USAga,
kes tegelikult ei teadnud, keda süüdistada
ja kuidas sellest segapuntrast välja pääseda?
USA ei hakka muidugi ennast ega oma liitlasi süüdistama
On USA avalike suhete huvides süüdistada venelasi.
Venelased ilmselt mängisid oma osa tõesti halvasti.
Tõeliseks rahukõneluste nurjumise põhjuseks on poolte erinevad ootused
sõja jätkumise korral toimuva suhtes.
Venelased usuvad koos liitlastega, et suudavad sõja võita
ja saada sõjatandril parema tulemuse kui Genfis.
Mässulised näevad seda ja leiavad,
et neil pole midagi kaotada, kui võitlust jätkavad.
Nad võivad lahingus kõik kaotada, kuid neil pole Genfis midagi võita.
Kokkuleppe võimalus on olematu
ja pooltel ei jää muud üle kui teineteist süüdistada.
Hr Spyer, kui vaadata olukorda ajaliselt laiemas perspektiivis,
siis pärast Venemaa sekkumist
on Putin püüdnud meelitada kurde
Moskvaga liitu astuma.
Samas näeme üha rohkem jõupingutusi Venemaa suunast
ning Süüria presidendi Assadi vägede ja liitlaste Iraani ja Hezbollah' poolt
Vaba Süüria Armeed ja mõõdukamaid,
või Lääne poolt mõõdukateks peetud Süüria jõude kõrvale tõugata.
Nad püüavad keskenduda kolmele peamisele suunale -
läbirääkimistele kurdidega,
ühisrinde moodustamisele võitluses ISISega,
ja Süüria režiimile,
mis ei näe põhjust kõnelusi jätkata.
Kuigi nad süüdistasid erinevaid mässuliste rühmitusi,
olgu Vaba Süüria Armeed või Riyadhi kohtumise opositsiooni,
nagu oleks nood kõneluste nurjumise taga olnud.
Kuidas see kõik täpselt joonistub?
Venelaste sekkumise tagamõte mullu septembris
näib olevat hävitada kõik sunniitlikud rühmitused Süürias
peale ISISe.
See on geograafiliselt mõistlik.
Enne venelaste sekkumist said mässulised suuri võite,
eriti Loode-Süürias mullu suvel.
Nad tahtsid pääseda Latakia provintsi, režiimi keskusesse.
Venelased sekkusid, et seda takistada ja see õnnestus.
Mässulised seda enam ei saa.
Nüüd näivad venelased koos režiimi
ning Iraani šiiitlike võitlejate ja Hezbollah'ga liikuvat ida suunas,
et hävitada väiksed Süüria osad,
mis on veel ISISe-väliste sunniitlike mässuliste käes.
See on sõjaliselt mõistlik, kuna režiimil on nii turvaline.
Kuid see on venelaste seisukohast mõistlik ka laiemas poliitilises mõttes.
Kui see saavutatakse, jääb Süürias järgi kolm mängijat -
režiim oma liitlastega, kurdid ja ISIS.
Venelased ja režiim saaksid oma valdusse
globaalselt aktsepteeritud sõja ISISe vastu.
Kui neist saavad selle sõja vedajad, tähendab see,
et sõja võitmise korral ISISe vastu, kontrolliksid nad taas kogu Süüriat.
See tähendaks Assadile võitu nii sõjaliselt kui poliitiliselt.
See muudab asja keerukamaks,
kuna Türgi ei tunnusta YPGd ehk kurdide vägesid.
Nii tekiks selles olukorras
ka kaks suurt gruppi - president Assad ja ISIS.
Kuidas see dünaamika toimib?
See sõltub sellest, kuidas konflikti määratleda.
Seal käib tegelikult kaks sõda.
Üks on Assadi võitlus
oma vaenlastega erinevates opositsioonirühmitustes,
pluss Nusra Rinne ja ISIS.
Samas käib ka USA juhitud koalitsiooni sõda ISISega,
mis pole identne eelmainituga.
Osa sellest toimub Süürias,
kuid enamik naaberriigis Iraagis,
kuna ameeriklased näevad seda ühe võitlusena.
Venelastele on see juhuslik. ISIS pole nende peamine eesmärk.
USA vaatab terve maailma peale.
Hr Alterman kirjutas äsja artikli presidendivalimiste kampaania kohta
ja mida järgmiselt presidendilt välispoliitikas oodata on,
aga kuni Obama on ametis, on temal mitu prioriteeti.
Üks neist on Venemaa,
kellest on kaitseminister Carteri silmis saanud oht nr 1.
Samas peaks Venemaa olema liitlane võitluses ISISega,
millest osa toimub Süürias.
USA peaks taanduma Afganistanist, mida pole veel toimunud.
Seal on ikka veel ca 10 000 sõdurit.
Iraagis on sõdurite arv jõudnud pärast taandumist taas 4000ni.
Nad peavad kaaluma kõiki neid faktoreid.
Ja mainiti ka teist sõda -
türklaste sõda kurdide vastu.
Kuidas sünkroniseerida kõiki sõdu?
Hetkel keskendunum Putin võib otsustada,
mis tempos ja kuhu seda geograafiliselt suunatakse.
See toob meid järgmise küsimuseni teie äsjase artikli suhtes, hr Spyer.
Ja küsiksin ka teie arvamust, hr Alterman.
USA-l on olnud võitluses ISISega liit kurdidega,
nagu ka hr Oren mainis.
Nüüd püüavad ka venelased kurde meelitada
ja anda neile tähtsamat rolli
Süüria kolmepoolses olukorras.
2015. a jooksul vallutasid mõõdukad
vaid 1 % ulatuses maid
ja kaotasid selle vähem kui nädalaga.
Nad kaotavad üha rohkem maad Venemaa koalitsioonile Assadi,
Iraani ja teiste liitlastega.
Kuidas USA seda näeb
ja millistele muredele nad hetkel keskenduvad?
Obama valitsus ei taha probleemidesse mattuda.
Seda on selgelt väljendatud alates Obama ametisse astumisest,
kui ta otsustas Lähis-Ida sõdadesse mitte sekkuda.
See on algusest peale tema poliitika olnud.
Seda on tabanud karm kriitika
nii vabariiklaste presidendikandidaatide
kui ka Coheni poolt New York Timesis ja vasaktiiva poolt.
Neile ei meeldi Süüria humanitaarkriis
ja seda peetakse USA vähese osaluse tulemuseks.
Kuid Obama poliitika kriitika keskel ei pakuta eriti ideid selle asemele.
USAs pole huvi maasõjaks à la Iraak või tõsiseks investeeringuks.
On loosungeid ISISe vaippommitamise kohta,
tuntakse kaasa kurdidele, Lähis-Ida liberaalsemale rahvale,
kes tegeleb riigiehitusega ja on potensiaalne USA liitlane.
Kuid mida tähendaks liit kurdidega USA suhetele Türgiga
ja mida USA suurem osalus sõjas ISISe vastu tähendaks armeele,
ei oska kriitikud öelda.
Hr Spyer?
On oluline täheldada, et USA on liidus nii Iraagi kui Süüria kurdidega,
kes on väga erinevad ja isegi omavahelised rivaalid.
Esimesed kuuluvad Kurdi Demokraatlikusse parteisse,
teised on PKK haru nimega PYD.
Mõlemal juhul on koostööl aeglased, kuid konkreetsed tulemused.
Kuna räägime peamiselt Süüriast, on sellel liidul selge strateegia:
avaldada survet Raqqale nii idast kui läänest selle isoleerimiseks,
eeldades, et mingil hetkel läheb keegi sinna sisse.
Koalitsioon tegi idas vallutusi detsembris.
Nüüd tungivad nad peale kõrbest, lõikasid ära maantee nr 47,
mis ühendab Raqqa Mosuliga ja mida nüüd kontrollivad kurdid,
ja läänes vallutati 27. detsembril Eufratese jõel viimane Tishrini sild,
mida kontrollis ISIS.
Raqqa ründamise korral peaks ISIS, selmet, et Aleppost üle silla tulla,
minema lõunasse Assadi järveni ja sealt uuesti üles tulema.
See toob sõjalisi tulemusi.
Poliitiliselt on see liit aga väga segane.
USA ametnike sõnul pole sel liidul mingit poliitilist elementi,
kuna ei taheta türklasi vihastada.
Kurdid ütlevad, et kui tahetakse nende abi Raqqas üksnes sõjaliselt,
siis miks peaksid nemadki seda liitu tõsiselt võtma?
Nad võitlevad USA õhurünnakute toel Raqqa provintsis ning põhjas ja läänes
ning liiguvad Türgi piiri suunas ja teevad koostööd ka venelastega
täiesti teises kontekstis ja teises sõjas.
Siin käib keerukas, 3-poolne kurameerimine.
Kurde meelitavad nii venelased kui ameeriklased.
Nad püüavad sõbrustada mõlemaga, ilma midagi täielikku lubamata.
Läheme tagasi peatatud kõneluste juurde.
Türklased kindlustasid, et kurdid neil osaleda ei tohi.
Saudide juhitud koalitsioon
ja Saudi Araabia, Iraani pearivaal,
kes on omakorda Assadi peamine liitlane, kindlustas,
et Islamiarmee, kes on osa islamistlikust rindest,
osaleks kõnelustel.
Kuidas need olukorrad kõnelustel lahendatakse,
kui need on asju komplitseerinud,
ja kuidas on lood usaldusega Venemaa, USA ja kurdide vahel?
Ütleksin, et vahet pole.
100 aastat tagasi rääkis resident Wilson avatud liitudest.
See pole tõsine. Pole vahet, mis rühmitused seal esindatud on.
Sümboolselt küll, aga mitte oluliselt.
Selle huve esindab keegi, kes seal kohal on.
Vastasel juhul surutakse see mõnele vastupanijale peale
ja lepingut ei tule.
Ehk on saudidel tähtis öelda,
et nad takistasid kellegi ebameeldiva istumist kõnelustelauda Genfis,
kuid neid esindavad niikuinii kas venelased või ameeriklased.
Õhurünnakukampaania näib olevat viimasel ajal moodi läinud.
Öeldi, et maavägedeta võitu ei saa.
Venelased on näidanud,
et kui ei kardeta tsiviilelanike tabamist,
kui juhuslikud tsiviilohvrid ei loe, võib pommitamisega paljugi ära teha.
USA on aga nõrk, kuna nad on koalitsiooni juhiks
ja ka NATO liidu juhiks, mis hoiab Türgi poole.
Seetõttu ei saa nad oma kohustustest taganeda.
Venelased mõtlevad vaid oma huvidele,
mis on seotud Assadiga. Ka tema võidakse kiirelt ohvriks tuua,
kui peaks vajalik olema.
Mida laiem koalitsioon, seda ebaefektiivsem see on.
Nägime seda Justin Trudeaux puhul.
Ta tõi Süüriast ära Kanada 6 hävitajat,
asendades need mingi muu, vähem olulise abiga.
On võimatu kontrollida demokraatlikku liitlasriiki,
kus vahetub riigipea.
See on väga keerukas olukord.
USA-l on palju väljakutseid koalitsiooni koos hoidmisel
ja samas ei taha nad ka ise üle jõu lubada.
Obama valitsus on kartnud mülkasse sattumist.
Suurim huvi osalust suurendada on ilmselt Saudi Araabial.
Seepärast ähvardasid nad maaväed sisse tuua,
väidetavalt ISISe, mitte Assadi vastu,
kuid saame näha, kas see ka teoks tehakse.
USA puhul võib aga täheldada midagi huvitavat.
Viimasel ajal on räägitud ISISe vastase võitluse viljakusest
pealetungide ja edusammudega viimastel kuudel
eelkõige tänu eurooplaste sekkumisele,
kuid eurooplased on samas öelnud, et see oli tänu venelastele.
Püütakse kiita suurema strateegilise huvi objekti.
Kuidas ameeriklased seda näevad,
kui Venemaa poliitika paremini töötab?
Venelastel pole samasuguseid piiranguid kui USA-l
seoses tsiviilohvrite ja delikaatsusega.
USA ei saa niiviisi käituda.
Brutaalses mõttes on venelastel lahinguväljal eelis.
USA peab kaaluma nii seda
kui lisaks mülka vältimisele ka osaluse intensiivsust
võitluses ISISe vastu ja Süürias üldisemalt.
Hr Spyer? - Olen kolleegidega nõus.
Tahaksin rõhutada, kui olulised venelaste edusammud on olnud.
Lahinguvälja vaadates on see väga tähtis.
Viimane oluline piiripunkt, kust mässulised Türgist varustust tõid,
Aleppo piirkonnas, on nüüd ära lõigatud.
Mässuliste kontrollitud Ida-Aleppo on lähedal täielikule isolatsioonile.
Süüria sõja vaatlejad mäletavad,
et kui mässulised 2012. a sügissuvel Alepposse sisenesid,
muutus sõjaline oht Assadi režiimile tõsiseks.
3,5 aastat hiljem,
oleme lähedal olukorra võimalikule ümberpööramisele.
Mäss võidakse võita Loode-Süürias, mässuliste sõjalises kantsis.
Need on olulised edusammud.
Iisraeli ja Jordaania perspektiivist jälgitakse olukorda samuti pingsalt.
Kui mäss Loode-Süürias hävitatakse,
jõuab järg Daraa ja Quneitrani Jordaania ja Iisraeli piiril,
kes peavad hakkama mõtlema oma suhetele Venemaaga
ja kuidas kaitsta oma huve uues potensiaalses olukorras,
kus režiim võib hakata hävitama mässu ka Lõuna-Süürias.
Tuleme Lõuna-Süüria juurde tagasi. Teie kommentaar, hr Oren?
USA doktriin mõistab pärast Iraaki,
ja osaliselt ka Afganistani,
et pole olemas totaalset ühekordset võitu.
Iisraelis oli aastate eest
prussakatõrjevahend nimega Zbang,
mida reklaamiti lausega "Zbang - üks kord ja igaveseks!"
Seegi oli ekslik, kuna toodet taheti edasi müüa,
mitte pärast kasutamist nurka visata.
USA mõistab, et tähtis on nn ettepoole vaatamine.
Pärast lahinguvälja ettevalmistamist,
Mosuli ja Raqqa vallutamist ja võidu väljakuulutamist,
tuleb seda ka säilitada ja seda kohalike jõudude abil.
Seepärast ei taha nad praegu Mosulisse ja Raqqasse minna.
Nad tahavad valmistada ette kohalikud võitlejad või hõimuväed,
mis iganes kuskil olemas on.
Nad teavad, et võiksid saata väed ja mitmed kohad vallutada,
kuid mis pärast edasi saab? Kõik kukub kokku ja vaenlane naaseb.
Nad paluvad kannatlikkust ja lubavad tulemusi lähikuudel.
Hr Alterman, lõunasse vaadates, kus käib lahing Raqqa alade pärast,
näeme seal kaht põhigruppi,
kellele venelased veel Loode-Süüria osas muret ei tee.
Samas näeme al-Qaedaga seotud Nusra Rinnet
ning ISISt ja teisi islamirühmitusi,
kes võitlevad omavahel läbipääsude ja maaalade pärast.
Kuidas tegelevad olukorraga Iisrael ja Jordaania,
kes on hetkel pigem vaatlejarollis,
kuid lepivad venelastega kokku koordinatsioonimehhanismides
samal ajal, kui nende pealiitlane USA aktiivselt tegutseb?
Naaseksin Amiri öeldu juurde.
President Obama kõne West Pointis mõne aasta eest.
Tema kontseptsioon sõjas vägivaldse ekstremismi vastu
on partnerlus kohalikega.
USA püüab seda endiselt jätkata.
Süüria-Iraagi tandril aga on see strateegia katastroof olnud.
Iraagi armee väljaõpe ja relvastamine oli läbikukkumine.
Katsed treenida Süüria mässulisi pole õnnestunud.
See selgitab USA taandumist.
Alternatiivid otsesele sekkumisele pole toiminud.
Lõunasse mineku puhul, Iisraeli ja Jordaania seisukohast,
on Iisraeli strateegia täielikult õnnestunud.
Iisrael on vaenuväed piirilt eemal hoidnud,
hõõrumised piiril on miinimumis hoitud
ja relvatarned Hezbollah'le peatatud.
Piiritaguste rühmitustega
on sidet peetud diplomaatiliste ja humanitaarkanalite kaudu;
Iisraeli haiglais on ravitud Süüria haavatuid.
See jätkub
ja loodetavasti kannavad need suhted lähikuudel ja -aastail vilja.
Hr Spyer? - Peame meeles pidama pretsedenti,
kus venelased Edela-Süürias õhurünnaku tegid.
Režiim vallutas seal hiljuti al-Shaykh Maskini linna,
mis raskendab mässulistel varustust liigutada.
Mäss sündis Daraa provintsis 15. märtsil 2011.
Mässulised kontrollisid seni ligi 70 % sellest provintsist.
Jordaanlased on mures, sest arvasid, et kokkuleppe järgi venelastega
Vene lennukid nii kaugele lõunasse ei tule.
Venelased järgivad oma huve ja Vene õhujõud näitavad end lõunas.
Mis puudutab Iisraeli saavutusi seoses kontaktidega mässulistega,
et režiimi ja teisi Iisraeli piirilt eemal hoida,
siis Iisrael peab nüüd küsima,
milline mõju on režiimi edusammudel Edela-Süürias
sellele üsna edukale korraldusele,
mis on kehtinud viimased 4 aastat.
Venelaste sekkumine muutis kõike ja võib muuta ka seda.
Hr Oren, saateaeg on otsakorral.
Öelge paari lausega, kuidas näete lähitulevikku.
Olukord mõjutab endiselt regiooni ning Iisraeli ja teisi riike.
Lühike ülevaade.
Hr Spyeri pretsedendiga seoses - ma ei alusta küll Araabia Lawrence'ist,
kes Daraas vangi võeti ja Damaskusesse toodi,
kuid 1970. a musta septembri juhtumis,
kus Süüriast saadeti väed Jordaaniasse
ilma õhujõudude toeta,
kuna Hafez al-Assad ei tahtnud aidata Salad Jadidi armeed,
päästis Iisrael toona kuningas Husseini.
Iisrael oli valmis süürlasi ründama.
Kui Jordaaniat ähvardatakse, siis Iisrael sekkub.
Seni pole selleks vajadust olnud.
See on siiski stsenaarium, millega Iisrael arvestab.
Hr Alterman, viimane lause.
Venelased võivad tõesti lõunas jõuliselt rünnata.
See võib muuta mängu ka Golanil, mis looks Iisraelile uusi väljakutseid.
USA-l on pika perspektiivi küsimuseks see,
mida tema puudumine Süüriast tähendab USA mainele maailmas.
Hr Spyer, viimane lause.
Mõned uskusid, et Venemaa sekkumisel on vaid kohalik mõju,
kuid see osutus olulisemaks.
Venemaa sihiks pole üksnes Assadi režiimi säilitamine,
vaid ka Süüria olukorra täielik muutmine.
Kui USAd kohal pole, ei peata Venemaad keegi.
See on tänaseks kõik.
Aitäh, Jonathan Spyer, Owen Alterman ja Amir Oren!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise nädalani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanil nähtavate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio ja teised saated
valmivad tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri