JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Peale tuumalepingu sõlmimist Iraani ja suurriikide vahel mullu juulis
on USA eraldanud mõnedele regionaalsetele liitlastele,
sh Saudi Araabiale ja Iisraelile,
nn kompensatsioonipakette, mis hõlmavad olulist sõjavarustust.
Teise tuumalepingu tagajärjena,
mis viis Iraani vastaste majandussanktsioonide kaotamiseni,
teatas Teheran, et investeerib ca 21 mlrd USD armee uuendamisse.
Regionaalsete rivaalide võitlus kvalitatiivse sõjalise ülekaalu nimel
pole uus fenomen,
kuid hiljutised arengud on viinud regionaalse võidurelvastumiseni.
Tänast murettekitavat tegelikkust arutavad stuudios
hr Meir Javedanfar,
Lähis-Ida kommentaator ja lektor IDC Herzeliyast,
TV7 analüütik Amir Oren
ja dr Ely Karmon, vanemteadur Terrorismivastase Võitluse Instituudist.
Alustaksin küsimusega Amirile.
Olukord on väga keerukas. See pole esimene kord,
kui regiooni riigid võitlevad üleoleku pärast Lähis-Idas.
Tehke väike ülevaade toimuvast.
Viimased 45 aastat ajasid relvad raha taga,
mis ajas taga naftat.
Kuni Pärsia või Araabia lahe riikidel, eelkõige Saudi Araabial ja Iraanil,
eriti šahhi-aegsel Iraanil, oli raha,
või kui raha polnud, tõsteti selle saamiseks nafta hinda,
ostsid nad relvi kaitseks teineteise vastu
või mingi agressiooni korraldamiseks.
Nüüd käib sarnane mäng,
kuid eksisteerib tuumaleping ja tugeva mängijana osaleb ka Iisrael.
Hr Javedanfar, Iraanil on võtmeroll praeguses võidurelvastumises.
Räägime erinevatest huvidest ja muredest,
mis kerkisid esile suurriikidega sõlmitud tuumaleppega.
USA poliitiliste ja strateegiliste huvide muutumisega Lähis-Idas
tekkis võimuvaakum, mis viis agressiivsema käitumiseni
Saudi Araabia ja teatud määral isegi Iisraeli poolt.
Regiooni voolab relvi.
Tähtis roll on ka radikaalsel islamil,
olgu ISISe, Jabhat al-Nusra või teiste rühmituste vormis,
kellel on regionaalses kaoses oma panus.
Kuidas peaksime nägema asjaolusid,
mis praegust võidurelvastumist mõjutavad?
Suurim oht, millega Iraan hetkel vastamisi on,
on Saudi Araabia hiljutised suured relvaostud.
Nad vaatavad ka Iisraeli poole
ja teineteisemõistmise memorandumit Iisraeli ja USA vahel.
Iraanlased teavad, et on sõjatööstuses maha jäänud
ja neil on raske saada tehnoloogiat
elujõulise sõjalise tööstuskompleksi jaoks.
Selle mahajäämuse korvamiseks toetuvad nad oma rakettidele
ja on pärast lepingut juba kahel korral ballistiliste rakettide katseid teinud.
Nii püüavad nad saata sõnumit eelkõige Saudi Araabiale
ning ka Iisraelile ja USA-le,
et Iraan on õhujõudude ja sõjatehnoloogia osas maha jäänud,
kuid kasutab oma raketitehnoloogiat eelkõige heidutusfaktori loomiseks.
Iraanis ei juhtu midagi ilma sisepoliitika osaluseta.
Viimane raketikatsetus oli suunatud eelkõige hr Rouhanile.
Iraani konservatiivid on mures, et ta tegi Läänele liiga suuri järeleandmisi
ja jättis Iraanist nõrga mulje.
Ajatolla Khamenei ütles täna avalikustatud kirjas Rouhanile:
"Sa ei ütle, et oleme tuumaleppe eest kõrget hinda maksnud
ja kiidad liiga palju teist poolt."
Iraani konservatiivid tahavad näida karmina ja Rouhanit nõrgendada.
Seepärast toimusid viimatised raketikatsetused.
Nii mõjutab Iraan regioonis asju oma sõjatööstuse aspektist.
Saame sellest saate jooksul täpsema ülevaate.
Dr Karmon,
rääkisime Ühendriikide teineteisemõistmise memorandumist
nii Saudi Araabia kui Iisraeli ja ka teiste regiooni riikidega,
sh Türgiga, kes saab mingisuguse abipaketi
ka seoses teiste regionaalsete konfliktidega.
Egiptuselgi on siin tähtis roll.
Tahaksime aga näha teisi mängijaid selles valemis.
Ka Hiinal ja Venemaal
on selles võidurelvastumises oma roll.
Venemaa sõlmib iraanlastega juba mingisuguseid lepinguid.
Viimatine puudutas S-300 õhk-maa tüüpi rakettide müüki.
See on kaasaegne raketikompleks.
Nad on andnud oma panuse ka teistel areenidel
ja aidanud Süüria presidendi Assadi valitsust.
Kuidas see asju mõjutab?
Venemaal on mitmeid eesmärke ja motiive,
eelkõige Iraani relvastamisega.
Nad arvavad, et Iraan võib olla heaks liitlaseks USA vastu.
Nad teavad, et iraanlased on sõjaliselt nõrgad
ja nende sõjavägi vajab uuendamist nii maa-, õhu- kui mereväe osas.
Teiseks on majanduslikud põhjused. Venemaal on probleemid
sanktsioonide ning madala nafta- ja Vene gaasi hinna tõttu
ja nad vajavad 20 miljardit dollarit,
mille loodavad saada sõjaliste lepingutega Iraanilt.
Kolmandaks on Venemaa ja Iraani vaheline uus liit Süürias
Assadi režiimi ja Hezbollah'ga.
Nii loodavad nad kaitsta ja säilitada alaviitide riiki
ning seda ka laiendada ja nö kogu Süüriat vabastada.
Seepärast on venelased innukalt valmis
eksportima oma kaasaegseimat sõjavarustust.
Hiina oli 1980. a-il ja 1990. a-te algul
Iraanile tähtis relvatarnija.
Kuid USA surve ja ÜRO sanktsioonide tõttu
ei müünud nad iraanlastele praktiliselt midagi tõsist.
Nüüd mõtlevad nemadki liidule Iraaniga
ja neile oma olulisima sõjavarustuse müümisest.
See võiks parandada nende positsioone Lähis-Idas,
naftaturul ja vastasseisus USAga.
Neil riikidel on praegu omad huvid.
Iraan on nüüd regioonis ja maailmas oluline tegija
ja piirangud konventsionaalsete relvade osas praktiliselt puuduvad.
Hr Oren, kui räägime veel ühest regionaalsest mängijast, Egiptusest,
kes püüab samuti oma võimekust parandada ja tugevamaks saada.
Ta osaleb saudide koalitsioonis houthide vastu Jeemenis,
kuid omab ka kodumaiseid probleeme rühmitusega Wilayat Sinai.
Prantsusmaa müüs hiljuti Egiptusele kaks kopterikandjat,
kui leping Venemaaga läbi kukkus
seoses Ukraina tõttu kehtestatud sanktsioonidega.
Kuidas see mängu mõjutab ja mis roll on olukorras Euroopal?
Lääneriigid on samuti huvi näidanud.
Egiptus on omaette faktor ja räägime sellest kohe.
Kõige tähtsamad mured on poliitika ja planeerimine.
Millist strateegilist plaani nähakse,
olgu Egiptuses, Iraanis, Saudi Araabias, Iisraelis,
kui kaardile vaadatakse?
Iraan näiteks näeb ohtu Iraagis.
Ta ehitas oma sõjaväe üles sõjaks Iraagiga,
mis toimus 1990-1998.
Kuid Saddam Husseini langemise ja Iraagi lagunemise järel
ning Iraani mõjuga Bagdadi üle
ei vaja ta Iraagiga võitlemiseks nii suurt armeed.
Teiseks näevad nad võitlust lahe ja eriti Hormuzi väina üle.
Seepärast tarnisid hiinlased Iraanile laevatõrjerakette.
See tekitas muret saudides
ja nad tahtsid osta Läänest
või kuskilt mujalt relvi nende rakettide vastu.
USA võitles Pärsia lahes Iraaniga
1986-88 laevade ümberregistreerimise intsidendis.
Egiptus võitles Jeemenis 1960. a-il, kui neil olid seal ekspeditsiooniväed.
Need on kergemad, pole soomustatud, peamiselt jalavägi,
vajavad palju varustust ja Egiptuse armeel oli seda vaja.
Praegu vajavad egiptlased droone, mehitamata õhusõidukeid,
et võidelda sisside või terroristidega.
Neil pole droone ja nad ei oska neid kasutada.
Seepärast ostsid nad prantslastelt Rafale'i, nö piloodiga drooni,
et pommitada Siinail
ISISe või Wilayat Sinai vägesid
ja infiltreerujaid Liibüast.
Neil on ka merevägi. Mainisid helikopterikandjaid,
aga nad ostavad USA-lt ka fregatte või hävitajaid.
See toob meid järgmise teema juurde.
Peame vaatama seda ka varustaja vaatenurgast.
USA kaitsetööstus avaldab survet valitsusele,
et saada müügiluba Lähis-Itta.
Valitsus teeb seda kahel põhjusel.
Esiteks on see USA senaatoritele ja kongresmenidele poliitiliselt tõhus
aidata valitsust ja relvatehaste müüginumbreid.
Teiseks, alates Nixonist kuni Obamani
ei taha USA presidendid maavägesid saata.
Nad tahavad, et kohalikud ise oma sõdu peaksid.
Nad on valmis neid aitama õhust või luurega ja relvamüügiga.
Kõik on omavahel seotud, nii et poliitika ja kodumaised mured,
mitte üksnes Iraanis ja mujal ...
Muide, nii Iraanis kui Saudi Araabias on kahed relvajõud.
Iraanis on lisaks tavaarmeele ka Revolutsioonikaart (IRGC)
ja Saudi Araabias on lisaks armeele Rahvuskaart. - Mis on nende IRGC.
Ja neid vägesid juhtivad printsid
võitlevad teineteisega mõjuvõimu üle.
See on kõik omavahel seotud.
Tuleme selle juurde tagasi. Hr Javedanfar, kuidas näete huvisid,
kui Venemaa müüb Iraanile hulgaliselt pigem sõjalist tehnoloogiat kui relvi,
näiteks moderniseeritud S-300 rakette,
kuid müüb neid samas ka teistele, Iraani regionaalsetele rivaalidele?
Kuidas näete seda liitu,
kui puudub tõeline arusaamine
tavalisest riikidevahelisest respektist?
Minu teada müüvad venelased Iraanile varustust, mitte tehnoloogiat,
S-300 rakette, mitte tehnoloogiat selle tootmiseks.
Venelased on ka S-300 tarnimisega 8 aastat hiljaks jäänud,
Iraan kaebas Venemaa isegi kohtusse ja võttis hagi tagasi alles 3 kuu eest,
kui Venemaa nõustus raketid edastama.
Venelaste sõnul ei saatnud nad rakette ÜRO relvaembargo tõttu.
Polnud mingit ÜRO relvaembargot, mis keelanuks Iraanile S-300 müüa.
Venemaa kasutas S-300 kaarti USA soosingu saamiseks,
kuna USA ei tahtnud, et Venemaa Iraanile S-300 edastaks.
Iraani saadud S-300 on eksportversioon,
mis on venelaste versioonist lihtsam.
Veel üks huvitav aspekt. Reutersi väitel
on Iisrael juba harjutanud Küprose-Kreeka armee S-300 vastu.
Usun, et seegi teeb Iraanile muret.
Nad said oma S-300 siiski kätte.
Iraanis on Venemaa suhtes kaks koolkonda.
Reformistid ja mõõdukad on Venemaa suhtes üliumbusklikud.
Nende meelest kasutab Venemaa Iraani etturina USA vastu.
Venemaa on Iraani poolel, kui see teenib tema huve,
aga kui on kasulik USA-d meelitada, kasutatakse Iraani etturina
ja müüakse Iraani huvid maha. Toon näite.
Miks venelased tuumaprobleemile sammhaaval lähenesid?
2011. a keerasid iraanlased Venemaale selja. Miks?
Venelased ootasid sel ajal mõjuvõimu
ja Iraan ei tahtnud seda neile Süürias anda.
Venemaa tahtis mõjuvõimu Süürias, Iraan ei tahtnud sellest loobuda.
Mis juhtub suhetes Venemaaga?
Rouhani ei taha Venemaaga paremaid majandussuhteid,
kuid tal pole valikut.
Iraani revolutsioonilised organid, nagu IRGC ja konservatiivid,
eelistavad Venemaa poole hoida,
vaatamata sellele, et Venemaa on neid reetnud,
arvates, et Venemaaga nende poolel suudavad nad USAd eemal hoida.
Iraani režiimi meelest on rahu USAga hullem kui sõda.
Nad toovad näiteks 'glasnosti'. Kommunistid langesid,
kuna NSVL leevendas oma hoiakut USA suhtes.
Nad peavad säilitama USA suhtes oma revolutsioonilise hoiaku.
Ainus viis selleks on säilitada suhted Venemaaga,
kuigi too pole alati õiglane olnud.
Dr Karmon?
Kõik mängijad peavad arvestama,
et Venemaa mitte üksnes ei sekku Süürias,
vaid jääb sinna ilmselt pikaks ajaks.
2-3 päeva eest sõlmis Venemaa lepingu Assadiga
ja sai täieliku kontrolli Latakia lennujaama üle.
Leping sõlmiti tähtajatuna.
Nagu ameeriklased kunagi Iraagis,
said nad õiguse kasutada seadmeid
ilma Süüria kontrollita.
Süüria piirivalve nende personali ei kontrolli,
keegi ei kontrolli nende tegevust.
Ja nad ei vastuta millegi eest, mida nad Süürias teevad.
Nad tõid kohale S-400, mitte S-300, kõige arenenuma raketitõrjesüsteemi.
Nägin, muide, üht head Vene allikat Läänes,
kelle väitel puudub sellel S-400-l radarikontroll,
mis tagab selle täieliku lahingutöökorra.
Nad ootavad sellega, et vaadata, kuidas asjad arenevad.
Uue lepinguga võivad nad otsustada,
kuidas kasutada seda ning ehk ka teisi jõude ja varustust.
Tahaksin küsida ka viimaste nädalate raportite kohta
seoses Venemaa huvidega Hezbollah' toetamisel.
Liibanoni šiiitlik rühmitus Hezbollah on Iraani peamine käepikendus
ja kohalik liitlane, kes teeb koostööd Assadi vägedega.
Kuidas mõjutab see
Venemaa strateegilisi huve Süürias,
kui Venemaa sõlmis samas ka koordinatsioonilepingu Iisraeliga,
mis eelmainituga vastuolus on?
Venelased eitasid seda raportit. Seda ei usu ka paljud vaatlejad.
See oli väga veider raport tõsiseltvõetava infoväljaande poolt.
Nad tsiteerisid kaht Hezbollah ülemat Süürias,
kelle väitel antakse pea kõik seadmed otse Hezbollah'le.
Kui vaadata asjade seisu,
siis Iisrael pommitab kooskõlas konfliktivältimislepinguga Venemaaga.
Iisrael võib Qalamounis vabalt pommitada.
Just sealt võivad saabuda relvad Hezbollah'le Liibanoni.
Ja venelased pommitavad Lõuna-Süürias meie sekkumiseta.
See võis olla Hezbollah' psühholoogiline manööver,
et püüda kõigutada Iisraeli usaldust
venelaste suhtes.
Seepärast ilmselt tõi Iraan ka osad oma rahvuskaartlased ära.
Iraanlased jälgivad välispressis nn Iisraeli rünnakuid Süürias,
mille suhtes venelased midagi ette ei võta.
Mõned Iraanis küsivad ... - Süürias olevat ca 3000 iraanlast.
Mõned ütlevad 2000, mõned 3000.
2000 on konservatiivne arv, pool sellest on tagasi toodud.
Üks Iraani väljaanne küsis: Miks venelased midagi ei tee,
kui Iisraeli Õhujõud Süürias pidevalt väidetavaid rünnakuid korraldavad?
See on lisanud veel ühe usaldamatuse kihi.
Mõned iraanlased on ka pahased, et president Putinist on saanud
IRGC ülema asemel mõjuvõimsaim välismaine tegija.
Iraani-Venemaa koostöö käib käsikäes usaldamatusega.
Hr Oren, palun teie vastust,
kuid tahaksin rääkida ka Iisraeli rollist võidurelvastumises.
Iisraeli saabus hiljuti uus Saksa allveelaev,
mille rahastas peaaegu täielikult samuti Saksamaa.
See on oluline komponent Iisraeli nn teisestes rünnakujõududes.
Kui Iraan peaks otsustama Iisraeli rünnata
ja kasutama selleks tulevikus oma tuumavõimekust,
peaks allveelaev mängima olulist rolli Iisraeli vastupanus
oma väidetava tuumaarsenaliga.
See võib Iraanile hoiatuseks olla
või selle tegevust heidutada.
Kuid siin on tegemist Iisraeli armee taktikamuutusega.
Nad keskenduvad teist laadi arsenali ostmisele. Mis toimub?
Siin on mitu punkti. Täienduseks varasemale vestlusele -
sellest puslest puudub üks tükk, ISIS.
ISISe, ja al-Qaeda sidemetega Jabhat al-Nusra tõttu
pole mingit kohta naiivsetele lepingutele
nagu 1920. a-te Kellogg-Bryanti pakt,
millega külmutati kõik relvastusprogrammid,
nimetati seda võidurelvastumiseks ja küsitavaks raharaiskamiseks
ning õhutati olemasolevat säilitama.
Seda võivad teha vastutustundlikud valitsused.
Kui mõned rühmitused ei järgi rahvusvahelist õigust,
on see mõttetu ja muudkui kestab.
Mis puudutab Iisraeli,
siis Iisrael saab USAst varustust üle 3 mlrd USD eest aastas.
See pole otseselt rahaline abi, vaid nö vautšerid.
Iisraeli Kaitseministeerium saab vautšeri
Lockheed-Martini tehasesse Fort Worthis, Texases.
Ühe vautšeri või kupongi väärtus on üks F-35.
Nii ei pea raha käest kätte käima ja kõik on õnnelikud -
Lockheed-Martin, Texase kongresmenid,
president Obama ja Netanyahu. See on hea leping kõigi jaoks.
Miks Iisrael vajab nii palju varustust? See on seotud ohtudega.
Süüria armeed hetkel ohuna ei nähta, kuid see võib muutuda.
Tuumaheidutus, millele allveelaevade kaudu viitasid,
on üksnes kindlustuspoliis.
Pole mõttekas kindlustusele liiga palju kulutada.
Kui kulutad kogu palga kindlustusele, jääd nälga.
Sul on taskus kindlustuspoliis, kuid pole midagi süüa.
Iisraeli armeele ei meeldi kulutada liiga palju väidetava heidutuse peale,
olgu need raketid, lennukid või allveelaevad.
See on valitsuse aetud poliitika ja tekib küsimus,
kui palju allveelaevu on vaja.
IDF arvas, et 5 allveelaeva on rohkem kui küllalt.
Valitsus sundis hankima ka kuuenda, mis saabub peagi.
Ütlesid, et see on pea terviklikult Saksamaa rahastatud.
See on tõsi, kuid mitte täpne.
See on USA-Saksamaa projekt.
USA ei taha toota diiselallveelaevu,
vaid üksnes tuumakütusega allveelaevu oma mereväe jaoks.
Et mitte anda võimalust öelda:
Hei, te suudate ka odavaid allveelaevu toota,
ehitavad nad üksnes Iisraeli Lahavi tuumalaevu
ja lubavad sakslastel Iisraelile allveelaevu toota,
olles täiesti teadlikud sinu mainitust,
et ka neid kasutatakse heidutuseks.
See on kolmepoolne mäng Iisraeli, Saksamaa ja USA vahel.
Liigume järgmise teema juurde seoses Iraaniga.
Saateaeg on otsakorral, nii et palun lühidalt.
Mis hoiab Iraani soovi korral Põhja-Korealt tuumarelva ostmast?
Iraanlased püüdsid osta tuumarelva Pakistanilt.
Praegune riikliku julgeolekunõukogu juht läks Washington Posti väitel
1990. a Islamabadi ja tahtis valmis tuumarelva osta.
Pakistanlased keeldusid, kuid olid valmis tehnoloogiaga aitama.
Pretsedent on olemas - Iraan püüdis relva osta.
Tuumarelva ostmine põhjakorealastelt pole hetkel Iraani huvides.
Nad tõid suuri ohvreid sanktsioonidest pääsemiseks,
et oma majandust remontida.
Rouhani valitsusel on 189 mlrd võlga, mille katteks ta saab vaid 50.
Iraan ei taha hetkel tuumarelvaostuga olukorda halvendada. - Dr Karmon?
- Põhjakorealastel pole minu teada tuumarelva jaoks sõjalist seadeldist.
Nad võivad anda neile mingi algelise pommi,
mida nad eriti ei vaja. Samuti nad teavad,
et see viib USA ja Lääne vastukäiguni.
Hetkel pole iraanlastel seda relva osta vaja.
Tahaksin lisada veel ühe asja. Iraanlased muretsevad,
et kui neil ei õnnestu Assadi võimule jätta,
tungib ISIS nende territooriumile.
Nad tahavad tõhustada oma maavägesid,
et peatada ISISe pealetung.
Põhja-Koreal ja Iraanil on erinev tuumarelvapoliitika.
Põhja-Korea tahab kuulutada, et nad on läve ületanud.
Nad reklaamivad heidutuseks rohkemat, kui neil on.
Iraan rõhub läve lähedusele, kuid ei taha seda ületada.
Neil pole praegu mõttekas õhutada Iisraeli ennetusrünnakule.
Samuti vajab Iraan mitte algelist relva,
vaid tervet arsenali, 6-12 tuumarelva platvormide ja tuumapeadega.
See pole mõttekas.
Tänane aeg on otsas.
Aitäh saates osalemast, hr Meir Javedanfar, Amir Oren,
ja dr Ely Karmon.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise nädalani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanil nähtavate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio ja teised saated
valmivad tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri