JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Kui Lähis-Ida tegeleb jätkuva ebastabiilsusega,
on Iisrael vastamisi nii põhja- kui lõunapiiril lähenevate militantide
ja ka jätkuva vägivallalainega, kus palestiinlaste igapäevased rünnakud
on rikkunud pildi Iisraelist kui oaasist keset kaosekõrbe.
Stuudios arutavad neid väljakutseid professor Avraham Diskin,
Iisraeli poliitika ekspert Jeruusalemma Heebrea Ülikoolist,
ja dr Mordechai Kedar, Lähis-Ida ekspert Bar Ilani Ülikoolist.
Tervitan ka TV7 analüütikut Amir Orenit.
Seoses pikaleveninud kaosega,
mis pole midagi uut ja on kestnud aastaid -
kuidas Iisrael uute väljakutsetega tegeleb,
kui vägivallalaine häirib tõsiselt igapäevaelu,
kuid ka regionaalsed väljakutsed vaevavad Iisraeli?
Näiteks Venemaa mängutulek suuremate vägedega.
Selgitage seda meile veidi.
Lugesid väljakutsed äsja ette
ja seda kuuldes näib olukord tõesti hirmuäratav,
kuid kui Iisrael pole oaas, siis mingi stabiilsuse saar siiski
keset seda ümbritsevat tsunamit.
Kuigi teda ähvardatakse nii seest kui väljast,
on tema strateegiline positsioon varasemast palju parem,
kui araabia armeed olid piiridel reas, valmis sisse tungima
või kui massihävitusrelvad, olgu Iraagi või teiste omad,
olid Iisraelile suunatud.
Isegi kui Venemaa ja teised on hetkel mänguväljal,
saab Iisrael oma ohtudega üsna hästi hakkama.
Dr Kedar, vaatleme neid väljakutseid lähemalt,
ja selgitame, kuidas Iisrael nendega tegeleb.
Vaatleme esmalt ISISe teemat,
mis on nii meedia kui maailma tähelepanu keskmes.
Üks Iisraeli peamisi väljakutseid
on rahva kasvav huvi nii Iisraelis
kui Läänekaldal ja Gazas seoses ISISega.
Sel nädalal tabati üks rakk
ja peatati suur terrorirünnak Iisraelis.
Rakk baseerus Naatsaretis.
Erinevaid väljakutseid on ka Läänekaldal ja Gazas.
Viimastel kuudel on tulistatud 18 raketti nende poolt,
kes on ISISele truudust vandunud. Kuidas Iisrael sellega tegeleb?
Iisrael mängib kahel väljakul -
kodumaisel ja regionaalsel.
Nagu hr Oren ütles, mängus on uus tegija - Venemaa.
Iisrael mõistis targalt,
et Lähis-Ida tulevik on mõneks ajaks selline.
Kui naabrusse saabub uus sell, räägin Putinist,
kes end kõigile peale surub, siis näeme kaht riiki. Üks on Türgi,
kes tegi seoses Venemaa sekkumisega iga võimaliku vea.
Iisrael aga püüab selle sekkumisega kaasa mängida.
Regiooni saabunud Venemaa on ju suurriik
ja Iisraelil on seni õnnestunud sellega kaasa mängida.
Iisraeli positsioon Venemaa suhtes, võrreldes Türgi omaga,
on hoopis teine,
tänu sellele, et Netanyahu mõistis kohe alguses,
et sellega tuleb kaasa mängida, mitte põrkuda.
See puudutab välist mänguväljakut. Mis puudutab Iisraeli siseolusid,
võin näidata oma ammust kirjutist al-Qaedast Naatsaretis.
Naatsaretis oli šeik Abu Salim,
kes värbas mehi Somaaliasse
Etioopia armee vastu võitlema.
Nad värvati ühinema Shabaabiga, mis oli osa al-Qaedast,
sest tollal polnud ISISt.
Naatsaret oli keskus, kus oli mitmeid väikeseid,
kuid väga äärmuslikke islamimõtlemise ja -kommete taskuid.
Iisrael ei kuulutanud asjata
Islamiliikumise põhjaharu illegaalseks.
Usun, et seda tehti,
kuna Islamiliikumine julgustas mitmeid väikseid taskuid,
mitte ehk otse, aga kaudselt.
Seda näeb ja kuuleb nende kirjutistest ja jutlustest.
Liikumise asejuht Kamal Khatib kuulutas aasta eest Jeruusalemmas,
et tahab teha Jeruusalemmast islamikalifaadi pealinna.
Täna tähendab kalifaat Islamiriiki ISISt.
Nii hakkavad ISISe mõtted levima Iisraeli moslemite sekka.
Ma ei väida, et paljud neist selles osalevad,
kuid käputäiski ISISe ideedesse ja tegevusstiili armunuid
on liiga palju.
Professor Diskin,
milline on Iisraeli poliitika selles olukorras?
Iisraeli peamine strateegia on vaadata, mis toimub.
Olukord on habras ja me ei tea, mis suunas see areneb.
Mis puudutab islamiterrorismi,
siis olen nõus dr Kedariga.
99 % moslemeist pole vägivaldsed ega radikaalid,
kuid 99,9 % terrorismi taga on islamiäärmuslased,
erinevad sunni ja šiia fundamentalistid.
Nüüd osalevad selles tegevuses suured massid.
Radikaalne islamistlik mõtlemine on populaarne.
Massihävitusrelvad on peaaegu käeulatuses.
Olukord on äärmiselt heitlik ja ohtlik,
mitte üksnes Iisraelile, vaid kogu maailmale.
Esirindel asuv Iisrael tegutseb ettevaatlikult.
Iisraelis valitseb üksmeel, et see on parim käitumisviis.
Tulevikus võib muidugi mida tahes juhtuda.
Keegi ei arvanud, et katse Iraaki demokraatiat tuua,
mis oli algusest peale rumal idee,
viiks praegusesse olukorda.
Antud olukord on siiski tolle katse soovimatu tagajärg,
mis ähvardab nüüd kogu maailma.
Iisrael peab ettevaatlikkust ja mõõdukust parimaks tegevuseks.
Ei tasu liialdada ega asjadesse sekkuda,
vaid koordineerida ameeriklaste ja nüüd ka venelastega.
Mainisite alguses, et Iisrael ootab ja vaatab, mis juhtub.
Kas selline passiivne lähenemine on õige tegevussuund praegu,
kui väljakutseid on nii palju?
Kas Iisrael peaks siis näiteks ründama Iraani,
kuigi sellega sõlmiti leping?
Iisrael kaalus seda varem, kuid enam mitte.
Kas peaksime saatma väed kurdidele appi
Põhja-Iraaki või Süüriasse?
Ehk sekkume veel neisse asjadesse mingis etapis,
kuid püüame tegutseda mõõdukalt ja kaudselt.
Tulevikuarengud võivad siiski sundida Iisraeli
palju aktiivsemalt tegutsema.
Enne tuleb seada eesmärgid
ja meetmed lähtuvad seatud eesmärkidest.
Iisrael oleks rahul, kui praegune olukord säiliks.
Tal ei tasu sekkuda olukorda ja maksta kõrget hinda
ning naasta seejärel samade piiride ja poliitika juurde.
Iisrael on kannatanud oma "vabatahtlike" sõdade tõttu,
nagu Liibanoni sõda 1982. a.
Õppetunnid on õpitud.
Nüüd on Iisrael võtnud omaks kõrvaltvaataja rolli.
Ta on siiski seadnud teatud kriitilised piirid.
Ei lubata,
et Iraan või Süüria toimetaks Hezbollah'le täppisrakette,
sest neid võidakse Iisraeli tulistada.
Iisrael on avalikult kehtestanud teisigi sarnaseid piire.
Aga muidu jälgib Iisrael kõrvalt,
millal riigi julgeoleku põhivajadused nõuavad sekkumist.
Iisrael teab, et koalitsioonile oleks kahjulik,
kui tema osalus oleks nähtavam.
Hetkeolukord on siiski see,
et militantide rühmitused, näiteks Jabhat al-Nusra Süüria piiril,
lähenevad ja tugevnevad.
Ka ISIS on Jordaania-Iisraeli piiri lähedal
ja on säilitanud regioonis
oma potensiaalse strateegilise valmisoleku.
Lõunas tugevneb ISISe ja Wilayat Sinai koalitsioon.
Viimane on regioonis tegutsenud Ansar Bait al-Maqdise uus versioon.
Sel nädalal teatati,
et Wilayat Sinai peatas Iraani saadetise Hamasile Gazasse.
Wilayat Sinai suudab nüüd rohkem rakette Iisraeli tulistada.
Meie ümber on palju ohte ja Iisrael lihtsalt ootab!
See ei näi tõesti mõistlikuna.
Iisraeli põhivaenlane Iraan ja selle liitlane Hamas
on vastamisi ISISe Siinai haru Wilayat Sinaiga.
Iraan aitab ka Assadi võitluses ISISe vastu.
Äkitselt võitlevad Iisraeli vaenlased omavahel.
Iisraelis vaieldi 35 aasta eest,
kas oli otstarbekas taanduda Siinailt
vastutasuks rahu eest Egiptusega?
Nüüd näeme, et kui Iisrael oleks jäänud Siinaile
ja ISISe haruga oleks tekkinud selline kokkupõrge,
peaks Iisrael suunama hetkel suuri jõude Siinaile.
Jordaania on, muide, üks Iisraeli olulisemaid liitlasi Lähis-Idas.
Iisrael panustab Hašimiidi Kuningriigi ellujäämisse.
Kui mainitud oht Põhja-Jordaanias teostub,
aitab Iisrael kindlasti Jordaaniat.
Viimasel ajal on regiooni arengud siiski pöördunud.
Paljud Jordaaniasse põgenenud süürlased naasevad Süüriasse.
Olukord regioonis paistab rahunevat.
Lähis-Ida on nagu auto,
mille igal rattal on oma mootor.
Kõik selle rattad liiguvad eri suunas.
On võimatu teada, kuhu Lähis-Ida suundub.
Keegi ei oska ennustada, kuidas see kuu aja pärast välja näeb,
rääkimata aastast.
Olen uurinud Lähis-Ida 50 aastat.
Tänavune aasta on viiekümnes. Õpin nüüd araabia keelt.
Olen täielikus hämmingus.
Ma ei oska midagi öelda Lähis-Ida arengu suuna kohta.
Rikutud on kõiki reegleid. Kadunud on rahvuslikkuse idee.
Selle asemel on hõimlus.
Religioonidel on regioonis väga veider roll.
Ja kes oleks arvanud, et Venemaa hakkab Lähis-Idas sõdima?
Varem saadeti vaid relvi,
kuid Vene sõdureid pole siin varem nähtud.
Ameeriklased on aeg-ajalt kohale tulnud,
kuid venelased mitte kunagi.
Iraanlased võitlevad nüüd Süürias.
Süüriast sai vaakum, mis tõmbab kohale kõik jõud.
Ka Iisrael saab oma osa Süüria jäänustest.
Keegi ei osanud seda viie aasta eest ennustada.
Ma ei tea, mis ees ootab.
Dr Diskin?
Venemaa oli siin aktiivne kaua aega tagasi.
Mitte otseselt!
Ta saatis piloote,
kuid juhtumisi ei pidanud me nendega õhulahinguid pidama.
See oli rohkem kui 40 aastat tagasi.
Venelastel oli tähtis roll mitmetes režiimide juures.
See lõppes alles
pärast 1967. ja 1973. a sõdu.
Nüüd saatis Venemaa siiski maaväed, mis on uus asi.
Nagu dr Kedar ütles.
Arvan, et võin midagi ennustada.
Lühemas perspektiivis lahingud intensiivistuvad.
Lähitulevikus mingit kokkulepet ei sõlmita.
Osalevad rühmitused ja riigid on liiga äärmuslikud.
Ühel pool on Iraani poolsõjalised terrorirühmitused
ja teisel pool sunniitlik ISIS
ning nende harud ja al-Qaeda.
Nendega ei saa mõistlikult rääkida.
Mulle meeldis, kui Netanyahu ütles USA Kongressis:
"Kahjuks on meie vaenlase vaenlane meie vaenlane."
See kehtib ka muu maailma kohta,
nii Eesti, Soome, USA kui Venemaa kohta.
Vastaspoolel on hullud tegelased.
Seda ei lahenda ilma verevalamiseta.
Loodan, et suurt veresauna suudetakse vältida
ja et Iisrael ei pea selles otseselt osalema.
Istume vulkaani otsas ja mõõdikud värisevad.
Kahjuks ei suuda ma uskuda,
et rahumeelne stabiilsus lähitulevikus võimalik oleks.
Hr Oren, läheme järgmise aspekti juurde.
Sel nädalal avaldas The New York Times artikli,
mis kirjeldas Islamiriik ISISt.
Seda nimetati apokalüptiliseks organisatsiooniks,
mis kutsub Lääne armeesid sõtta.
Sellele kutsele ongi vähehaaval vastama hakatud,
kuid lääneriigid on alles segaduses.
Kas usute, et Iisrael tõmmatakse lähitulevikus sõtta
või jääb Iisrael mingil määral passiivseks?
Nagu ütlesite,
Iisrael püüab takistada Iraani raketisaadetisi Hezbollah'le.
Mis juhtub?
ISIS on osav psühholoogilises sõjas.
See, mida äsja mainisite,
on ISISe heidutustaktika, et Lääs ei sekkuks.
Maavägedega sekkumine oleks siiski õige lähenemine.
Ilma selleta ISISt ei võideta.
Kas see puudutab ka Iisraeli?
Iisrael ei saa osaleda ja pole ka vajalik eriti maavägedega,
kuna võitlus muutuks džihaadiks juudiriigi vastu.
See meenutab inimestele Saddam Husseini plaane 1991. a.
Ta otsis ettekäänet Kuveidist lahkumiseks,
kuhu ta tunginud oli. Ettekäändeks oleks olnud:
"Jeruusalemm on tähtsam. Araablased, ühinege Iisraeli vastu!"
Kui Iisrael oleks sekkunud esimesse Pärsia lahe sõtta,
oleks see võinud teostuda ja ameeriklased oleks vastu olnud.
Iisrael ei pea sekkuma.
Kui Iisrael märkab, et koondatakse jõude,
või kui ISIS saab maa-maa tüüpi rakette,
eriti keemia- või bioloogiliste relvadega lõhkepeadega varustatuid,
siis Iisrael sekkub.
Maavägede lahingutes ei pea ta siiski osalema.
Dr Kedar, võtame järgmise väljakutse - Iraani.
Sel nädalal räägiti maa-maa tüüpi ballistilisest raketist,
mida Iraan Pakistani piiril katsetas.
Iraan ei teatanud sellest katsest,
mis on vastuolus ÜRO Julgeoleku- nõukogu resolutsioonidega.
Kuidas suhtub Iisrael sellesse,
et rahvusvaheline kogukond mõistab asja tõsidust,
kuid ei tee siiski midagi?
Iraan testib nüüd seda,
kui kaugele võib ta maailmaga nööri venitada,
ilma et kõik talle kaela sajaks.
Iraan uurib, kui palju võib ta lepinguid rikkuda,
nii et maailm Iraani ei ründaks.
Selles küsimus ongi.
Iraan uinutab maailma vähehaaval magama.
"Teeme seda, aga ei arenda tuumarelvi."
Ta testib maailma paindlikkust.
Kui maailm rakettide osas järele annab,
proovib Iraan peagi midagi muud ja siis jälle midagi uut.
Varsti jääb lepingust järele vaid õhk.
Minu meelest on Iisraeli ülesanne lähitulevikus
äratada maailm nägema Iraani tuumarelvahanke edenemist.
Iisrael peab helistama äratuskelli.
Prof Diskin, kas olete nõus?
Iisrael on Iraani tuumaprogrammi teemal vait jäänud.
Netanyahu käis äsja USAs.
Iisraeli kaitse jaoks koostati üsna atraktiivne abipakett
ja Iisrael oli huvitatud, et see võimalikult suur oleks.
Kas Iisrael muudab nüüd Iraani suhtes hoiakut
või jääb ka edaspidi sel teemal vaikseks?
Tuleb meeles pidada, et Iraani režiim on pühendunud Iisraeli hävitamisele.
Nad ei tunnista Iisraeli legitiimsust.
Nad kuulutavad seda avalikult.
Enamik maailma moslemeid eitab Iisraeli legitiimsust.
Nad on valmis seda siiski mingitel tingimustel aktsepteerima.
Iraan aga ei saa Iisraeli olemasolu aktsepteerida
ja seepärat on see tõeline oht.
Kõigist manöövritest ei tasu avalikult rääkida.
On hea, kui on lepingud ja valmidused,
kuna olukord on selline.
Need ei lahenda siiski asja.
Enamik maailmast pole valmis sõtta minema.
Minu meelest on see viga.
Paljud probleemid oleks olemata jäänud,
kui maailma juhtidel oleks rohkem julgust olnud,
eriti lääneriikides.
Enesepettus on kerge.
"Oleme saavutanud seda ja teist, küll kõik veel heaks pöördub."
Ma ei usu seda.
Paljud iisraellased pole minuga nõus.
Nad peavad mu analüüse liiga pessimistlikeks.
Neil on maailmast roosiline nägemus.
Palun hr Oreni kommentaari
ja selgitaksin vaatajaile,
et see ballistiline rakett suudab kanda tuumapead
ja tugevdab Iraani strateegilist valmidust Iisraeli rünnata.
Üks ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioone
käsitleb tõesti strateegilisi rakette,
kuid selle rakendamine eeldab kõikide liikmete nõusolekut.
Hiina ja Venemaa ei nõustu midagi Iraani vastu tegema.
Kas resolutsioonid aeguvad Iraani tuumaleppe jõustumisega?
Nad ei ole seotud. Resolutsioone on mitmeid,
kuid reaalpoliitika on siiski tähtsam.
Kui Iisrael saadab üles satelliidi, otsustab maailm,
et sellel on strateegiline tuumavalmidus.
Satelliidi asemel võib see kanda tuumapead.
Iisraelil pole tark oma võimetega tähelepanu äratada.
Öelge lühidalt oma arvamus Iisraeli olukorra arengu suhtes?
Lähikuudel arutame seda edasi, ütlemata midagi lõplikku.
Keskendume ühiskondlikele ja majandusteemadele,
kuna need on lähiaastate mureküsimused.
Nagu dr Kedar elegantselt ütles ...
Globaalne julgeolekusüsteem läheb pankrotti.
Venemaa, Süüria, Iraan, Siinai, Põhja-Aafrika,
Boko Haram, Euroopa ja USA sündmused ...
Maailmas pole turvalisust.
See on tänaseks kõik. Aitäh, prof Diskin ja dr Kedar!
Aitäh asju selgitamast, hr Oren!
Jätkame lähikuudel asjade mõistatamist.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise nädalani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanil nähtavate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio ja teised saated
valmivad tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri