JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Pärast pikka pingelist perioodi lahvatanud vägivald
on loonud kauases konfliktis, mille rahvusvaheline kogukond
näis keset regionaalseid rahutusi unustanud olevat,
uue hirmu ja viha reaalsuse nii iisraellaste kui palestiinlaste seas.
Täna vestleme olukorrast Iisraelis.
Stuudios on Khaled Diab,
Jeruusalemmas baseeruv Egiptuse ajakirjanik,
TV7 analüütik Amir Oren
ja professor Avraham Diskin,
Jeruusalemma Heebrea Ülikooli ja IDC Herzeliyah lektor.
Hr Oren, kõigepealt küsimus teile
seoses viimaste päevade olukorraga.
Milline on hetkeseis?
Käsil on praeguse terroripuhangu kolmas nädal.
Enamik terroriakte on toimunud käepäraste relvade,
mitte tulirelvadega, vaid nugade ja autodega.
See nädal pöördus tähelepanu esmakordselt Jeruusalemmast mujale,
näiteks Hebronisse okupeeritud Läänekaldal,
ja see on ka esimene nädal, mil käivitus diplomaatiline tegevus
kohtumistega USA välisministri Kerry ja peaminister Netanyahu vahel
ning Jordaania kuninga Abdullah ja PO presidendi Abbasi vahel.
Prof Diskin,
antud olukord on asendanud uudistes regiooni põhisündmused
nagu Süüria, kus on hukkunud sadu tuhandeid,
ning probleemid Jordaanias, Iraagis ja Egiptuses.
Kas olukord puudutab üksnes tüli araablaste ja iisraellaste vahel
või on see tõesti osa 2011. a alanud Araabia kevadest
ja ilmneb meie juures hilinemisega?
Arvan, et kohati on tegu peegeldusega Lähis-Idas toimuvast.
Rahvas näeb internetis ja teleris
näiteks ISISe tegevust.
Kõikjal näeb islamiäärmuslaste ässitamist.
Olen kindel, et sel on mingi mõju.
Kuid Iisraeli ja palestiinlaste vahel on ka iidne konflikt.
Vaatamata Iisraeli poole valmidusele
teha märkimisväärseid kompromisse,
ei näe ma konflikti lõppu.
Kommenteeriksin Amiri öeldut.
Arvan, et praegune vägivallalaine algas siiski tulirelvadest
ja Läänekaldal, mitte Jeruusalemmas.
Tundsin meest, kes koos naisega laste silme ees tapeti.
Me ei tea, kuhu see viib ja milliseid relvi veel kasutatakse.
Me ei tea,
kas see süveneb ja laieneb,
või vaibub kuidagi.
Hr Diab, tahaksin juhtida vestluse
religioosse aspekti juurde.
Palestiinlaste president Mahmoud Abbas hoiatas Iisraeli,
et konflikt muutub ususõjaks
Templimäel ehk Haram al-Sharifil käivate iisraellaste tõttu.
Kas avanemas on tõesti ususõja võimalus
või on see osa ususõjast, mis on kestnud juba aastakümneid?
Ütleksin, et ei kumbki.
Kui see muutuks ususõjaks, oleks see isetäituv prohveteering.
See johtuks teatud fanaatikute soovist konflikti ususõjaks muuta,
kuid see on aastakümneid sekulaarne olnud.
Nagu olen oma artiklites kirjutanud,
ei maini PLO harta religiooni ega islamit.
Otse vastupidi. Nad tahavad luua sekulaarset Palestiina riiki.
Täpselt. Sekulaarset demokraatlikku riiki oma kodanikele.
See räägib araabia identiteedist,
see räägib Levanti identiteedist,
vaimsest sidemest maaga, kuid ei täpsusta, mida see tähendab.
Samamoodi ka sionistide poolel.
Sionismi rajajad ei näinud seda religioosse liikumisena.
See põhines ehk piibellikul müüdil,
kuid see polnud usuliikumine.
Nii Iisraeli kui palestiinlaste poolel on toimunud paralleelne liikumine
sekulaarse aspekti
ja sekulaarsete parteide nõrgenemise
ja religioossete parteide tugevnemise suunas.
Kuid konflikt on endiselt sekulaarne
ja seotud maa, identiteedi, väärikuse ja õigustega.
Usuaspekt on siin vaid sümboolne.
Kindlasti ka suveräänsusega.
Liigume nüüd sügavamale
Templimäe teema juurde.
Hr Oren, mis puudutab Templimäge, siis kui pinged lahvatasid,
põhjendasid erinevad juhid neid
peamiselt juudi "ekstremistide" tihedamate visiitidega.
See olevat heitnud väljakutse status quole,
mille Iisrael aastate eest kehtestas.
Templimäel käijad juhivad tähelepanu
Jordaania-Iisraeli rahulepingu 9. artikli 3. lõigule,
kus mõlemad riigid kohustuvad pühapaigas usuvabadust tagama.
Kas võime öelda, nagu hr Diab äsja märkis,
et konflikt on sekulaarne, kuid selle usuaspektid tugevnevad?
See on konflikt kahe rahvusliku liikumise vahel -
Iisraeli ehk sionistliku ja palestiinlaste.
Kolmas osaline on Jordaania Hašimiidi Kuningriik.
Ja kaudsemalt ka saudid ja marokolased - kaks monarhiat,
kes soovivad pühapaikade ülevaatajarolli.
On tõsi, et Iisraeli riik
ja oletatav Palestiina riik
pidid rajatama riigi ja kiriku või riigi ja mošee lahususe printsiibil.
See kõik segunes pärast 1973. a sõda,
kui usuparteid,
alguses rahvuslik-usuline ja hiljem ortodokside Shas,
muutusid nii tugevaks, et sekulaarsed juhid kartma lõid.
Nad on alistunud nende nõudmistele,
kuigi sekulaarsetel parteidel on näiline enamus.
Vaatajate jaoks võiksime rääkida rohkem antud linnast,
kus prof Diskin on seitsmenda põlve järeltulija.
Temale pole vaja sellest rääkida,
aga kui vaatajad külastanuks näiteks Manhattanit,
ja me ei räägi Manhattani keskusest või isegi Harlemist,
vaid Staten Islandist või New Jersey osadest,
mille Iisrael annekteeris, räägime küladest väljaspool Jeruusalemma.
Kohad nagu Issawiya, Sur Baher ja Jabel Mukaber
pole seotud Templimäega.
Kuni 1967. aastani oli püsti okastraadiga munitsipaalpiir
Jordaania positsioonide ja Iisraeli vahel.
Aeg-ajalt esines osapoolte vahel tulevahetusi,
kuid sissetungimisi ja terroriakte ei toimunud.
Kõik oli kontrolli all,
kuid Palestiina salamõrvar tappis kuningas Abdullah,
kuningas Husseini vanaisa al-Aqsa mošees,
mis oli pingete tulipunktiks.
Nüüd viimase paari nädala konkreetsete sündmuste juurde.
Peaminister Netanyahul on juriidiline võim
vallandada selgitusteta iga minister, kes tema korraldusi täidab.
Minister Uri Ariel
paremäärmusparteist Bait HaYehudi ehk Juudi Kodu
trotsis Netanyahu korraldust ja otsustas Templimäele minna.
Palestiinlaste jaoks,
eriti kui nende arvamusliidrid seda väidavad,
oli tegemist demonstratsiooniga Iisraeli kavatsusest
muuta status quod. See ei vastanud tõele,
aga kui otsustada Netanyahu tegude, mitte retoorika järgi,
ei suuda ta ekstremiste vaos hoida.
See ajendas praeguse vägivallalaine Jeruusalemmas,
lisaks prof Diskini mainitud Henkini pere tapmisele,
mis toimus väljaspool linna.
On võimalik kasutusele võtta teatud meetmed.
Viimastel päevadel on pinged Templimäel politsei väitel leevenenud
teatud meetmete tõttu.
Kuid see ei lahenda kogu konflikti probleemi.
Prof Diskin, mis see status quo on, millest kõik räägivad?
Esmalt pean ütlema, et kahjuks pole ma eelöelduga päris nõus.
Kirjutage, mida tahate, aga see on äärmiselt ebaõige.
Lubage mainida paari asja.
Öelda, et Iisraeli vastu ei tehtud terrorirünnakuid enne 1967. aastat,
no ma ei tea, millest me räägime.
Olen piisavalt vana, et mäletada terrorirünnakuid näiteks 1950. aastail.
Mainiti PLO hartat.
Kui see alguses üliekstremistlikus versioonis kirjutati,
1964. aastal ... - Jeruusalemmas 1969. aastal.
Elasin Jeruusalemmas mitte kaugel piirist.
Mäletan tulistamisi. Ma ei tea, millest te räägite.
- Tulistamisi mainiti.
Probleemi tuumaks on see, et Iisraeli nähakse,
ehk õigustatultki, illegaalse entiteedina
enamiku araabiamaailma, kui mitte moslemimaailma poolt.
"Nad on eurooplased, kes kolonialistidena siia tulid.
See asub keset araablaste maad."
Kui vaadata panarabismi vinklist, pole Iisrael legitiimne entiteet.
Moslemiäärmuslaste meelest
on juudid ahvide ja sigade järeltulijad, nagu kirjutab Koraan.
Mis puudutab status quod,
siis mitte seetõttu, et keegi hiljuti Templimäel käis,
vaid juba aastakümneid käib ässitustöö,
mille väitel Iisrael tahab al-Aqsat hävitada.
Sel pole mingit pistmist reaalsusega, kuid propaganda jahvatab pidevalt.
Pinge on alati eksisteerinud.
Olen piisavalt vana, et mäletada,
kui tuhanded juudid tulid Kuue päeva sõja järel Templimäele.
Kõik oli kena. Toonased ja tänased külastajate arvud on võrreldamatud.
Mitte, et ma nõustuks öelduga või mis võim Netanyahul on,
peame meeles pidama, et ta toetub 61-kohalisele koalitsioonile
120-kohalises Knessetis.
On lihtne öelda,
et kui mõni valitsusliige on põikpäine, võib ta vallandada. Aga siis?
Kas uued valimised? Tänavu alles olid ühed!
See ei käi nii lihtsalt. - Aga status quo suhtes?
Status quo on minu meelest
seotud minu mainitud elementidega.
Iisrael on illegaalne entiteet. See on osa status quost.
Sellega võib mingi rahu teha ja mingeid lepinguid sõlmida,
kui on mingi olukord. Kuid see on osa probleemist.
Status quo on aastate jooksul muutunud, eelkõige moslemite pärast.
Lähis-Ida suurim mošee ehitati Templimäele
Iisraeli valitsuse ajal, mitte enne seda.
Ja iisraellaste arvu, keda Templimäele lubatakse,
on aastate jooksul märkimisväärselt kärbitud.
Status quod pole kunagi olnud. Seda ei eksisteeri.
See on liikunud näiliselt vastupidises suunas nende meelest,
kes tahavad kritiseerida Iisraeli valitsust.
Ma ei toeta praegust Iisraeli valitsust, kuid ei sulge ka silmi tegelikkuse ees.
Hr Diab, kuidas näete teie status quod seoses Templimäega
ja samas ka Jeruusalemmaga?
Nüüd on ilmselt minu kord eriarvamusel olla.
Professor on kinni 1950. ja 1960. aastate retoorikas.
Mõte, et enamik araablasi eitab Iisraeli õigust eksisteerida
domineeris alguspäevadel,
kui alles kipitasid Palestiina kaotamine ja palestiinlasi tabanud ebaõiglus.
Kuid see on paljuski muutunud.
Fakt, et ma siin stuudios olen ega saa tapmisähvardusi,
et paljud araablased mu siinset tegevust toetavad
ja mind sotsiaalmeedias jälgitakse ning minu artikleid loetakse,
on märgiks sellest, et see on muutunud.
Peamiseks komistuskiviks palestiinlaste jaoks,
kes tahavad aktsepteerida Iisraeli Lähis-Idas,
on Palestiina küsimus.
Kui Iisrael jätkab asunduste laiendamist palestiinlastest hoolimata,
kuni jätkatakse neile liikumiskeelu kehtestamist,
kuni tänavail jätkatakse kohest kohtumõistmist
ilma ettenähtud menetluseta,
on inimestel eelarvamusi.
Mis puudutab status quod, siis professoril on õigus,
et vahel ei ühti ettekujutus reaalsusega.
Aastatepikkusest kartusest moslemimaailma pahandada,
on Iisrael olnud hoolikas
moslemite pühapaikade mõistliku staatuse säilitamisel.
Tunnen perekonda,
kes pühapaiga kuraatoriks on.
Selle eest kunagi vastutanud mees ütles,
et pärast 1967. a sõda ja Jeruusalemma vallutamist
kutsus Iisraeli armee ta kohale,
et talle pühapaiga võtmed üle anda.
Ja nii see läkski.
Kuid sellele vaatamata on algusest peale olnud ekstremiste,
kes tahavad piire nihutada.
Jeruusalemma pearabi püüdis 1967. a vallutuse ajal
veenda armeeülemaid vanalinna ülevõtmisel
Kaljumošeed kohe õhku laskma. - Kas see on dokumenteeritud? - Jah.
Kuid nad käitusid targalt ega teinud seda.
- Religiooni järgi ei tohi juudid Templimäele minna.
Hr Oren, tahtsin teilt küsida,
kuna püüame hetkel mõista,
milles status quo seisneb,
kuidas teie status quod defineerite,
nii Iisraeli valitsuse kui PO seisukohast.
Samas tahaksime mõista ka juutide seisukohta.
Ultraortodoksid keelavad Templimäele minna.
Kuidas see kõik omavahel töötab?
Täiesti sekulaarsena ei oma minu jaoks tähtsust,
kas juudid tohivad Templimäel käia ja Jumalat teenida.
Kuid minu arvamus ei loe.
Iisraeli valitsus peab arvestama iisraellaste enamuse sooviga.
Sekulaarsed iisraellased, juudid ja teised rahvused,
siin eriti sõna ei võta.
Kui vaadata, kuidas viimaste kümnendite Iisraeli valitsused
tegelesid nendega, kes tahtsid Haram el-Sharifi õhku lasta,
tuleb möönda, et see polnud väga karm.
Iisraeli Julgeolekuteenistus Shin Bet
paljastas 1994. a juutide salaplaani mošee õhku lasta.
Kurjategijad vahistati
mõni tund enne plaani teostamist.
Mitu aastat olid kohtud
ja Iisraeli president väga leebed
ning nad kõik vabastati peagi pärast süüdimõistmist.
Nüüd on nad auväärt kodanikud.
Kui vaadata sellele ilma emotsionaalse sidemeta,
tuleb tunnistada, et see pole viis,
kuidas valitsus tegeleb isikutega, keda peetakse kurjategijateks.
Siin ongi retoorika ja reaalsuse vahe.
Muidugi ei taha Iisrael, et mošee õhku lastakse.
On teada, et see käivitab nende vastu globaalse džihaadi.
Sellist tagajärge kardetakse ja see on esmane probleem,
kui julgeolekuteenistused ohte analüüsivad.
Ometi ei pea poliitikud seda nii tähtsaks,
et selle usu põhjal tegutseda ja see tekitab tunnetusliku ebakõla
professionaalsete ešelonide sõnade ja poliitikute tegude vahel.
Hr Diskin, teie seisukoht.
Ma ei saa taas kord aru, millest me räägime.
On kriminaalsete kavatsustega isikud.
Neid jälgitakse ja nad vahistatakse.
Mõned neist veetsid aastaid vanglas.
Neid ei vabastatud koheselt, nagu väitsite.
Neid karistati, kuigi nad ei teinud veel midagi.
Valitsus tegeles nendega üksnes nende kavatsuse pärast.
Õigussüsteemis tehakse vahet teo ja kavatsuse vahel.
Neid karistati.
Vaadates praegust olukorda, siis kohe pärast selle algust
andis Netanyahu, kellel polnud selleks luba, käsu
mitte üksnes ministritele, vaid kõigile Knesseti liikmetele,
Templimäele mitte minna.
Ta püüdis olukorda maha rahustada.
Kommenteeriksin veel üht väidet.
Kõik räägivad asundustest. Ma ei ole asunduste poolt.
Aga kui olukorda realistlikult vaadata,
ei moodusta asundused Läänekaldast rohkem kui 4 %.
Ehitust asundustes vähendati märgatavalt.
Netanyahut ründavad selle eest tema enda valitsuse parempoolsed.
Kui peeti läbirääkimisi Arafati ja Abbasiga,
siis näiteks USA välisministri Kerry tunnistuse kohaselt
on Iisrael korduvalt öelnud, et ei saa sealt nii palju rahvast ära kolida,
aga see hüvitatakse rahulepingus teiste maadega ja rahaliselt.
Kõik ettepanekud lükati pidevalt tagasi,
nii viimasel korral Kerryga kui varem 2009. a.
Ettepanekud lükati tagasi või neile ei reageeritud üldse,
à la vaatame, mis juhtub.
Uskuda, et asundused või ekstremistid
on kogu kurja juur ...
Terroriakte juutide vastu tehti Jeruusalemmas juba enne sionismi,
1860. aastail. - Viimane lause.
Ongi kõik. - Hr Diab?
- Pole jälle nõus. - Jah. Kahjuks küll.
Ma ei tea, kust pärineb professori statistika,
kuid 4% maast pole päris aus arv.
Läänekallas on jaotatud tsoonideks A, B ja C.
Ainuüksi piirkond C moodustab Läänekaldast 60%
ja on täielikult Iisraeli kontrolli all. - Seal pole asundusi. - On küll.
- Tillukestes kohtades.
- Neid defineeritakse looduskaitsealade
ja sõjaväetsoonidena.
See kõik kokku moodustab 60 % Läänekaldast.
- Rääkisite asundustest.
- Mina lasin teil rääkida, laske nüüd minul rääkida.
Laske mul hetk rääkida!
Te ei tohiks mind katkestada, kui ma räägin.
- Hr Diab! Prof Diskin!
Professor Diskin, üks hetk!
Tahaksin ...
- See on täiesti ebakorrektne.
- Ta peab saama võimaluse vastata ja ka teie saate võimaluse vastata.
- Ma tahan lihtsalt aru saada. - Palun jätkake, hr Diab.
- Lisaks sellele on 600 000 asunikku Ida-Jeruusalemmas ja Läänekaldal.
- Kas 600 000? - Jah.
Lisaks sellele eksisteerib karistamatuse kultuur
paljudes Läänekalda osades.
Seda hüütakse isegi Metsiku Lääne Kaldaks.
Asunikud teevad tihti rünnakuid Palestiina külaelanike vastu
ja neid ei tooda kunagi kohtu ette.
Price Tag algas palestiinlaste vastu enne kui juutide vastu.
See eskaleerus, kuna võimud ei kippunud sellega tegelema,
kui see palestiinlaste vastu algas.
Paljud asunikud, ideoloogilised, mitte majanduslikud,
ideoloogilised asunikud arvasid, et neil on roheline tuli
ja nad võivad teha, mida tahavad. - Viimane lause.
- See on kõik. - Hr Oren,
enne kui annan professor Diskinile võimaluse
hr Diabi öeldule vastata,
siis kuna saateaeg on otsakorral, öelge palun ühe lausega,
kuidas asjad lähitulevikus kujunevad.
- Unustasin oma kristallkuuli maha. - Aga siiski.
- Äsjased pingelised kokkupõrked
peegelduvad targalt valitud saatekülalistes.
See ei lõpe veel niipeagi
keskvõimu kokkukuivamise tõttu mõlemal pool.
Iisraeli valitsus ei kontrolli iga kodanikku ja iga asunikku
ja president Abbas ei kontrolli oma võõrandunud noori.
Nii et kahjuks see kõik jätkub. - Prof Diskin, teie vastus.
Teil on 10 sekundit. - Võin vaid öelda, mida loodan.
Ja mul on kahju, et mu lootus ei täitu.
Loodan, et rajatakse iseseisev Palestiina riik
ja see elab rahus Iisraeliga.
Kuid kahjuks ei näe ma araabia juhti,
kel oleks julgus, võime ja tahe seda teoks teha.
- Saateaeg on otsas
- Ootan ka Iisraelist juhti, kes seda teha suudaks.
Aitäh saates osalemast, hr Diab, hr Oren ja prof Diskin.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise nädalani!
Kui äsjane saade teile meeldis,
siis TV7 Iisraeli tööd saab toetada
ekraanil nähtavate kanalite kaudu.
Jeruusalemma Stuudio ja teised saated
valmivad tänu teie annetustele.
Tõlge: Monika Jaaguri